Vittnesbörd till Församlingen med varnande och undervisande Budskap till Sjundedags-adventister - kap 14 SpTB07 
Jehova är vår Kung SpTB10 
Vädjan angående vår verksamhet i Skandinavien PH008 
Den andra tiondet PH148 
Särskilda Vittnesbörd om Kolportage av Boken ”Såningsmannen” PH153 
- - - - - 

Vittnesbörd till Församlingen med varnande och undervisande Budskap till Sjundedags-adventister - kap 14 SpTB07 
Dra ut och skilj Er ifrån dem!

Sanatoriet, Cal.,
November, 1905. 
Jag kunde inte sova i natt. Det har anlänt brev till mig med uttalanden från män, som hävdar att de har frågat doktor Kellogg, om han tror på de vittnesbörd, som syster White frambär. Det säger han att han gör, men det stämmer icke. Han sände ett känsloladdat brev till under min vistelse i Melrose, Mass., och skrev: ”Jag har överlämnat mig.” Men han har inte talat eller handlat som en man, som har överlåtit sig. Han har närt själslig bitterhet mot Herrens utnämnda ombud, som har besatt Generalkonferensens ledande poster. Han har hatat dem. Har han gett upp denna bitterhetens galla? Herren tänker inte godta något, som Han stadfäster som förfalskning.

Hela saken har inte kommit i dagen. Jag har väntat på, att få se det minsta tecken på överlåtelse. Herrens ord till mig lyder: ”Han samlar blott sina styrkor för syns skyll, för att upphöja sig själv. Guds tjänare förkunnarna har dragits med och blir bedragna av hans vetenskap. Han gör allt i sin kraft, för att skapa splittring mellan läkarna och Ordets tjänare. Han låter sin budbärare träda fram, för att ta pulsen på Guds folk, och behaga honom, genom att tala illa om förkunnartjänstens kraft.”

Detta stora verk och dess säkra följder har framställts för mig. Det gör mig så ledsen, att känsliga män inte ser, hur ormen ringlar sig runt dem. Sådan är min uppfattning härom, ty sådan är Herrens förklaring därav. I vilket avseende lämnar de, vilka beskrivs som övergivande tron och lyssnande till Djävulens andar och lärosatser, den tro, som de har helighållit de senaste femtio åren? Den frågan överlämnar jag till dem, som skyddar dem, som utvecklat ett sådant skarpsinne i sina planer, för att förmå att ödelägga och förhindra Guds verk.

Om--- hade ställt upp, skulle Guds verk ligga flera år framåt i tiden, än förhållandet är nu. Han skulle ha förbundit sig till Herren, och Kristus skulle ha arbetat genom honom.

Herren önskar nu, att ett klart, bestämt vittnesbörd bärs fram rörande alla punkter i den närvarande sanningen. Vi är ett bekännande folk, och vi skall inte ge upp vår tro till förmån för vetenskap och människors spetsfundigheter.

November, 1905. – Jag sov gott hela denna natt, från klockan sju till halv tre. Det är Herrens Sabbat, och jag skall tala i kyrkan i St. Helena denna förmiddag. Jag är vid god vigör. Jag sysslar fortlöpande med mina skrifter, så att allt skall vara klart, i fall jag skulle ryckas bort med ett ögonblicks varsel. Det ögonblicket betraktar jag inte med fruktan eller tvivel. Jag gör mitt bästa, för att rätta mig efter det budskap, som Kristus kom från himmelen, för att ge Johannes och som framgår av de tre första kapitlen i Uppenbarelseboken.

”Men till er andra i Tyatira, ni som inte har denna lära och inte känner Satans djupheter, som man kallar det, till er säger jag att jag inte lägger på er någon ny börda. Men håll fast vid det ni har, till dess jag kommer. Den som segrar och håller fast vid mina gärningar ända till slutet, honom skall jag ge makt över folken, och han skall styra dem med järnspira, liksom man krossar lerkärl, såsom jag har fått den makten av min Fader. Och jag skall ge honom morgonstjärnan. Den som har öron må höra vad Anden säger till församlingarna.”

Jag är instruerad att säga: Man skall inte lita på deras uttalanden, som söker avancerade vetenskapliga tankar. Framställningar som de följande blir gjorda härvidlag: ”Fadern är som det osynliga ljuset; Sonen är som det förkroppsligade ljuset; Anden är ljuset, som sprids däri.” ”Fadern är som dagg, osynlig ånga; Sonen är som dagg samlad i en skön form; Anden är som daggen, som faller ned inför livets säte.” En annan framställning: ”Fadern är som osynlig ånga, Sonen som tryckande väderlek; Anden är regn, som faller och verkar med förnyande kraft.”

Alla dessa spiritualistiska framställningar är platt intet. De är ofullkomliga, osanna. De försvagar och förminskar det Majestät, som inte går att liknas vid något jordiskt. Gud kan icke jämföras med ting, som Hans händer har gjort. Dessa är bara jordiska ting, som lider under Guds förbannelse på grund av människornas synder. Fadern går ej att beskriva med jordiska ting. Fadern är hela Gudomens fullhet lekamligen, och är osynlig för dödliga människors blickar.

I Sonen uttrycks hela Gudomens fullhet. Guds Ord förklarar Honom vara ”Hans persons uttryckliga avbild”. ”Ty så älskade Gud världen att han utgav sin enfödde Son, för att den som tror på honom inte skall gå förlorad utan ha evigt liv.” Här visas Faderns personlighet.

Den Tröstare, som Kristus lovade att sända efter Sin himmelsfärd, är Anden i hela Gudomens fullhet, som uttrycker den gudomliga nådens kraft för alla, som tar emot och tror på Kristus som en personlig Frälsare. Det är tre levande personer i den himmelska trion; i dessa tre stora makters namn – Fadern, Sonen och den Helige Ande – är det, som de som tar emot Kristus i levande tro, döps, och dessa makter samarbetar med jordens lydiga invånare i deras ansträngningar, att leva det nya livet i Kristus . . .

Det måste till en andra omvändelse hos vissa av våra ledande läkare, och ett undvikande av vissa personer, som försöker att föra läkarskeppet i hamn, annars kommer de själva att aldrig nå himmelens vila. Kristus kallar: Dra ut och skilj Er från dem.

Jag skriver detta, därför att i vilket ögonblick som helst kan mitt liv vara över. Med mindre de skakar av sig Satans inflytande, och tar emot vittnesbörden Gud har gett, kommer bedragna själar att gå förlorade. De kommer att godta förfalskning efter förfalskning, och kommer därvid att upprätta en oenighet, som kommer att bestå, tills de bedragna intar sin ståndpunkt på den riktiga grundvalen. All denna högre utbildning, som har planerats, kommer att utplånas; ty den är falsk. Ju enklare våra medarbetares utbildning är, desto mindre anknytning kommer att få till de människor, som Gud inte leder, och desto mera kommer att uträttas. Arbetet kommer att uträttas i sann gudsfruktans enkelhet, och de gamla, gamla tiderna kommer att återvända, varvid tusentals, under den Helige Andes vägledning, blir omvända på en dag. När sanningen i sin enkelhet levs ut överallt, kommer Gud att verka genom Sina änglar, liksom Han gjorde på Pingstdagen, och folks hjärtan kommer att i grunden förändras och den äkta sanningens inflytande kommer att visa sig, såsom skedde vid den Helige Andes utgjutande.

Den Helige Ande har aldrig, och kommer aldrig någonsin, att skilja läkarmissionsarbetet från evangeliets förkunnelse. Dessa går ej att skilja åt. Sammanbundna med Jesus Kristus, är Ordets tjänare och de sjukas helbrägdagörande ett.

Det femtioåttonde kapitlet i Jesaja förmedlar undervisning till nutiden: ”Ropa med full hals, håll ej tillbaka. Höj upp din röst som en basun och förkunna för mitt folk dess överträdelse, för Jakobs hus dess synder.” Gud godkänner inte dr. Kellogg som Sin medarbetare, med mindre han nu bryter med Satan. Verket skulle inte ha hindrats, såsom fallet varit de senaste åren, om dr. Kellogg varit en omvänd person. ”Kom”, kallar jag, ”dra ut och skilj Er från honom och hans allierade, som han har genomsyrat.” Jag ger nu budskapet, som Gud har gett mig att ge till alla, som hävdar sig tro på sanningen: ”Dra ut och skilj Er från dem”, annars kommer deras synd i, att rättfärdiggöra fel och bereda bedrägerier, att fortsatt innebära själars ruin. Vi kan inte tillåta oss, att stå på fel sida. Vi kan inte tillåta oss, att hölja sanningen i vetenskapliga frågeställningar. Vi manar till avgjorda förändringar, och inte längre lägger ut stötestenar framför fötterna på Guds folk. Måtte varje själ dra på sig evangeliets skor. Måtte varje själ be och arbeta, ställa sig på den grund, som Kristus lade, då Han gav Sitt liv för världens liv. 

- - - - - 

Jehova är vår Kung SpTB10 
Vid camp-meeting i södra Kalifornien, som hölls i Los Angeles 15-31 Augusti, 1907, lästes flera vittnesbörd för de som var församlade där. För dem som inte var närvarande där, samt för dem som önskade en bättre förståelse av de råd som då gavs genom att de fick höra budskapen på nytt, har många förfrågningar gjorts för att publicera dessa vittnesbörd, så att våra trossyskon i södra Kalifornien skulle kunna få möjlighet att kunna läsa dem.

I detta lilla traktat finns de vittnesbörd som lästes vid camp-meeting i Los Angeles tillsammans med andra vittnesbörd med liknande ämnen.
W. C. W. 

”Ni är världens ljus!”

Jag har fått ett budskap för vårt folk i södra Kalifornien. Gud bjuder er, ”Stå upp och lys.” Nu bör varje troende själ studera för att förstå Kristi ord: ”Ni är världens ljus.” (Matt 5:14). Nu är det ingen tid för att försvagas och misströsta. Det är nu som varje själ skall ödmjuka sig inför Gud i bekännelse av misstag och synder och vänta på Herren för att bli andligt stärkt.

Dag efter dag skall Guds trogna folk som håller Guds bud bli bättre förberedda på att låta deras ljus lysa fram mitt i mörkret i en värld som snabbt håller på att fylla sitt avfalls bägare och bli som det var på Noas tid. Eftersom vi känner till den tid vi lever i skall vi aktivera varje redskap som kan användas för missionsarbete för Kristus. Det stora målet för dem som bekänner sig tro på den tredje ängelns budskap bör vara att använda all sin kraft i aktiv tjänst för Guds sak.

Alla har inte blivit kallade att ta sig an samma arbetsuppgifter, men varje man och kvinna som går in i Kristi tjänst får bära ett ansvar och får utföra ett speciellt arbete. Mina bröder och systrar, Kristus ger er detta budskap, ”Forska i Skrifterna, därför att ni tror att ni har evigt liv i dem, och det är dessa som vittnar om mig.” (Joh 5:39). Ödmjuka era hjärtan inför Gud och sök råd av Honom som aldrig gör fel. Under Hans ledning kommer ni aldrig att gå vilse. Ni behöver söka efter en förståelse av Guds ord som ni aldrig sökt tidigare. Be till Herren att han öppnar ert förstånd och leder hela ert hjärta till Honom som har köpt er med ett oändligt högt pris. Ni är Kristi köpta egendom. Be att Han skall tala om för er vad Han vill att ni skall göra.

Brev kommer in till mig från olika håll där man ber om bestämd upplysning när det gäller individuell plikt. Jag hänvisar med glädje dessa till Kristi ord som uttalades just innan Hans himmelsfärd, ”Jag har fått all makt i himlen och på jorden. Gå därför ut och gör alla folk till lärjungar. Döp dem i Faderns och Sonens och den helige Andes namn. Lär dem att hålla allt vad jag har befallt er. Och se, jag är med er alla dagar till tidens slut.” (Matt 28:18-20).

Innan Kristus lämnade sina lärjungar beskrev han för dem det arbete som de skulle utföra. De hade ännu inte helt förstått det missionsarbete som de, som Kristi efterföljare, skulle utföra. ”Därefter öppnad Han deras sinnen, så att de kunde förstå Skrifterna. Och han sade till dem: ”Det står skrivet att Messias skall lida och uppstå från de döda på tredje dagen, och att omvändelse och syndernas förlåtelse skall förkunnas i hans namn för alla folk, med början i Jerusalem. Ni skall vittna om detta. Och se, jag skall sända ned över er vad min Fader har lovat. Men ni skall stanna här i staden tills ni blir beklädda med kraft från höjden.” (Luk 24:46-49).

Som Herrens missionärer förestod ett stort verk för lärjungarna; men de skulle först vittna för Kristus i Jerusalem där Hans fiender tänkte släcka den sanningens fackla som hade tänts. Genom sitt grymma mord på Frälsaren, och genom de falska rapporter som de hade spritt omkring sig när det gäller uppståndelsen, försökte de göra slut på alla vittnesbörd om sanningen. Men dessa lögner skulle motarbetas genom lärjungarnas bestämda vittnesbörd. De hade talat med Kristus efter Hans uppståndelse. De hade varit ögonvittnen till Hans himmelsfärd.

Kristi fiender hade trott att lärjungarna skulle ha skrämts av de händelser som hade inträffat och gett upp sin tro på Messias. De blev förvånade när de såg det mod med vilket dessa ödmjuka efterföljare fortsatte det arbete som Kristus hade avslutat vid sin död. Ett stort antal människor från många platser på jorden var samlade i Jerusalem vid tiden för Kristi korsfästelse, och dessa hade hört de falska rapporterna beträffande Messias. Med den helige Andes kraft vilande över sig vittnade lärjungarna om sanningen i Kristi ord, ”Jag är uppståndelsen och livet” (Joh 11:25). Det evangeliets budskap som dessa representanter från andra länder hörde förde dessa människor med sig till sina hem. Det som hände i samband med Kristi korsfästelse och på pingstdagen, som de hade varit vittnen till, berättade de om. Och budskapet om omvändelse och syndernas förlåtelse i Kristi namn spreds till många platser. (SpTB10 7:2). I Kristi ord ”Gå därför ut och gör alla folk till lärjungar” (Matt 28:19) beskrevs Kristi efterföljares arbete under alla generationer. Det finns ett löfte till oss i Hans försäkran. ”Jag har fått all makt i himlen och på jorden.” (Matt 28:18). Trossyskon, låt oss ta oss an vårt arbete, inte söka bära bördor som Herren inte har lagt på oss, utan uträtta det som vi har kallats till, med en anda av grundlighet, allvar och villighet? Om vi troget utför vårt arbete skall Herren fullborda sin del av kontraktet och uppfylla löftet om sin närvaro, ”Se, jag är alltid med eder, ända till tidens slut.” (Matt 28:20). Låt oss inte tillåta vår tro att svikta, utan i stället vara beroende av Gud. Låt oss undervisa om allt det som Han har befallt oss. Vi behöver ta emot instruktioner från Gud dag efter dag. Jag ber om att varje arbetare skall be om, tro på och ta emot löftet, ”Se, jag är alltid med eder.”

I Kristi ord ”Gå därför ut och gör alla folk till lärjungar” (Matt 28:19) beskrevs Kristi efterföljares arbete under alla generationer. Det finns ett löfte till oss i Hans försäkran. ”Jag har fått all makt i himlen och på jorden.” (Matt 28:18). Trossyskon, låt oss ta oss an vårt arbete, inte söka bära bördor som Herren inte har lagt på oss, utan uträtta det som vi har kallats till, med en anda av grundlighet, allvar och villighet? Om vi troget utför vårt arbete skall Herren fullborda sin del av kontraktet och uppfylla löftet om sin närvaro, ”Se, jag är alltid med eder, ända till tidens slut.” (Matt 28:20). Låt oss inte tillåta vår tro att svikta, utan i stället vara beroende av Gud. Låt oss undervisa om allt det som Han har befallt oss. Vi behöver ta emot instruktioner från Gud dag efter dag. Jag ber om att varje arbetare skall be om, tro på och ta emot löftet, ”Se, jag är alltid med eder.”

Hur mycket mindre gör vi inte som ett folk än vi skulle göra! Till och med de som har ansvarsfulla positioner inser inte sina privilegier och plikter. Mina ord verkar så kraftlösa och de verkar så otillräckliga för att upplysa Guds folk om vad Han fordrar av dem. Det vållar mig smärta att se hur verket utvecklar sig och att se hur svårt det är att stödja de redskap som utvalts för spridningen av evangeliets ljus. Herren begär mer av sitt folk än vad de uträttar.

Inbjudan har getts till alla, ”Kom till mig, alla ni som arbetar och är tyngda av bördor, så skall jag ge er vila. Ta på er mitt ok och lär av mig, ty jag har ett milt och ödmjukt hjärta. Då skall ni finna ro för er själ. Ty mitt ok är milt och min börda är lätt. ” (Matt 11:28-30).

De som har en del i Guds verk bör vara försiktiga så att de inte skapar oenighet. Det finns några som har arbetat i Southern California Conference som behöver ta av sig vapenrustningen ett tag innan de lärt sig Kristi sätt att arbeta. De behöver omvändas på nytt, eftersom de ger andra det intrycket att de ser på alla andra arbetare som om dessa vägrar samarbeta med dem. På detta sätt sås oenighet och strid. När dessa arbetare tar på sig Kristi ok, och lär sig av Honom som är mild och ödmjuk i hjärtat, kommer de att återvända till Gud och på ett acceptabelt sätt använda de gåvor Han har lånat ut till dem. När det gör detta skall de finna ro i sina själar. De skall hungra och törsta efter rättfärdighet, och deras önskan skall tillfredsställas genom en ny och levande erfarenhet. De kommer att studera Guds Ord varje dag, och ledda av ljuset som skiner från Guds Ord skall de gå framåt och lära känna Herren, vars uppgång är som morgonen.

Ingen arbetare skall se det som sin plikt att tillrättavisa, påpeka existerande ondska och stanna där. Sådant verk åstadkommer inte något gott, utan gör bara människor modfällda och nedslagna. Uppriktiga, förståndiga och intelligenta föredrag bör predikas för församlingarna, som visar behovet av att söka Herren i bön och öppna hjärtat för livets ljus och som leder församlingsmedlemmar till att engagera sig i ödmjukt arbete för Gud. Gud har ett arbete för varje människa. För varje arbetare som deltar i tjänst för Honom ger Han en del i att meddela ljus och sanning.

De utvalda ledarna i våra församlingar behöver själva söka Herren med ödmjuka, förkrossade hjärtan. Då kommer de att förstå sina egna karaktärsbrister. De behöver framställa sin sak för Herren och fråga, Vad skall jag göra för att förstå min egen plikt? Vad skall jag göra för att utföra Guds vilja? Och när ni har frågat detta, trossyskon, håll då ut ända tills ni överlåtit ande, kropp och själ till Gud. Då kan Gud prägla sin avbild i din karaktär.

Gud placerade sin församling här på jorden för att den skulle bli världens ljus. Men eftergivenheten hos många församlingsmedlemmar, och själviskheten som vill styra, har medfört att mörker spritt sig snarare än ljus. Guds bekännande folk behöver söka Honom med ett förkrossat hjärta, eftersom det finns så lite liv i församlingarna, så få ansträngningar att låta ljuset lysa genom goda gärningar. ”Vi är Guds medarbetare, och ni är en Guds åker, en Guds byggnad” (1 Kor 3:9), säger aposteln Paulus. Det är Guds avsikt att livgivande ljusstrålar skall lysa upp världen genom församlingarnas enskilda medlemmar. Sedan de tagit emot ljuset från ljusets källa skall de återspegla ljuset till andra. Men detta kan bara ske om församlingarna kommer nära Gud och lever i nära förening med Honom som ger liv och ljus. Kristi renhet och enkelhet som uppenbaras i Hans ödmjuka efterföljares liv kommer att vittna om äkta gudsfruktan. Den troende människa som genomsyras av en sann missionärsanda kommer att bli ett levande brev, känt och läst av alla människor. Han har tagit del av gudomlig natur, och har därför kommit bort från det fördärv som finns i världen genom begär.

Arbetsfältet är världen. Kristus förklarar, ”Gå ut i hela världen och predika evangeliet för hela skapelsen.” Mina trossyskon, er glädje i Herren skulle öka om ni praktiserade självförnekelse. Om ni verkligen älskade Gud och höll Hans bud skulle ni förstå de plikter som ni bör uppfylla som medarbetare till Gud. Ni skulle då villigt ge Honom era offergåvor. Ni skulle troget och med glädje ge Honom ert tionde så att Hans verk kan gå framåt både hemma och i främmande länder. Sanningen skulle gå ut från era läppar oförfalskat. Er nit och gudsfruktan skulle öka mycket, och den otroende världen skulle se att ni har gemenskap med Gud, och har lärt av Honom.

När detta blir er erfarenhet kommer ingen klander eller kritik från era läppar mot era medarbetare, eftersom ni undervisas av Gud och lär er att tala Kristi ord. Era allvarliga böner om förlåtelse för era fel, och era böner om Guds välsignelse över era ansträngningar, kommer att visa att era läppar är omvända. Detta kommer att beröra de otroendes kalla hjärtan. De kommer att skilja på mänskligt och gudomligt.

När Kristi nåd kommer till uttryck i ord och gärningar hos de troende skall ljus skina fram för dem som befinner sig i mörker. Medan läpparna prisar Gud kommer handen att sträckas ut i goda gärningar för att hjälpa dem som håller på att gå under.

Vi läste att när den helige Ande utgjöts över lärjungarna på pingstdagen sade ingen av dem att något av det han ägde tillhörde dem. Allt de ägde skulle användas för att den underbara reformationen skulle gå framåt. Tusentals blev omvända på en dag. När samma anda präglar troende i dag, och de ger tillbaka till Gud det som tillhör Honom med samma frikostighet, kommer ett stort och långtgående arbete att utföras.

Herrens Ande har arbetat med Hans folk och många har gett frikostigt för att bygga upp Guds rike på jorden. Trossyskon, låt oss vara beredda att låta oss själva och allt det vi har svara mot det som Guds sak kräver av oss. 

Jehova är vår Kung

Gud har uppenbarat många saker för mig, som Han har gett mig i uppdrag att med röst och penna ge vidare till Hans folk. Genom detta budskap från den Helige Ande, har Guds folk fått heliga instruktioner om deras plikt mot Gud och mot sina medmänniskor. 

En märklig sak har kommit in i våra församlingar. Människor som sätts i ansvarsfulla ställningar där de på ett förståndigt sätt måtte hjälpa sina medarbetare, har kommit på den tanken att de är satta som kungar och härskare i församlingarna, och att en skall säga till en broder: Gör det, och till en annan: gör detta, och till andra: Förvissa er om att ni arbetar på en sådant sätt. Det har funnits platser där medarbetare har fått veta, att om de inte följer dessa ansvarstyngda medarbetares instruktioner, kommer deras lön från konferensen att hållas tillbaka. 

Det är rätt att medarbetare rådgör med varandra som bröder, men att människor dristar sig till att leda sina medarbetare till att söka deras personliga råd och ge anvisningar om detaljer i sitt arbete, och lära sig sin plikt från dem, det är en farlig position, och de behöver lära sig vilket ansvar som verkligen ingår i deras ämbete. Gud har icke utpekat människor till att vara samveten för sina medmänniskor. Det är inte klokt att lägga så stort ansvar på en ämbetsman, att han känner att han är tvungen till att diktera. 

En ständig fara
I tre år har människor i ansvarstyngda ställningar fått en ökad tendens till att härska över Guds arvingar, och därigenom ta ifrån församlingsmedlemmarna deras starka känsla av sitt behov av gudomlig instruktion, och att vårda sitt privilegium att rådgöra med Gud om sin plikt. Denna ordning av saker och ting måste ändras. Det måste ske en reform. Människor som inte har ett rikt mått av den visdom som kommer ovanifrån, bör inte kallas till att tjäna i ställningar där deras inflytande betyder så mycket för församlingsmedlemmarna. 

I min tidigare erfarenhet med budskapet, kallades jag till att bemöta detta onda. I mitt arbete i Europa och Australien, och nyligen vid San Josse lägermöte år 1905, var jag tvungen att bära fram mitt varnande vittnesbörd mot detta, eftersom själar förleddes till att förvänta sig visdom från människor, i stället för att förvänta sig det av Gud, som är vår visdom, vår helgelse, och vår rättfärdighet. Och nu har jag på nytt fått samma budskap, mer avgjort och bestämt, eftersom det sker en djupare kränkning av Guds Ande. 

Ett upphöjt privilegium
Gud är Sitt folks lärare. Alla som ödmjukar sina hjärtan inför Honom, kommer att undervisas av Gud. "Men om någon av er står tillbaka i visdom, då skall han be om att få den från Gud, som ger alla givmilt och utan förebråelser, och då kommer den att ges honom." Herren vill att alla församlingsmedlemmar skall be allvarligt om visdom, att han måtte få veta vad Herren vill att han skall göra. Det är varje troendes privilegium att uppnå en personlig erfarenhet, lära sig att ta sina bekymmer och problem med till Gud. Det står skrivet: "Närma er Gud, så skall han närma sig till er!" 

Genom Sin tjänare Jesaja, kallar Gud Sin kyrka till att sätta värde på sitt upphöjda privilegium att ha den Oändliges vishet då hon befaller: "Sion, du glädjens budbärarinna, stig upp på ett högt berg, Jerusalem, du glädjens budbärarinna, höj din röst med kraft. Höj den utan fruktan, säg till Juda städer: ´Se, er Gud´! Ja, HERREN, HERREN kommer med makt. Se, han har med sig sin lön, hans segerbyte går framför honom. Han för sin hjord i bet som en herde, han samlar lammen i sina armar, han bär dem i sin famn. Sakta för han moderfåren fram.« (Jes. 40:9 - 11) 

“Vem har mätt upp vattnen i sin kupade hand och tagit mått på himlens vidd med sina utspända fingrar? Vem har samlat stoftet på jorden i ett måttkar, eller vägt bergen i en vågskål? Vem har utforskat HERRENS Ande, och vem kan ge honom råd och undervisa honom? Vem rådfrågar han, för att denne skall ge honom förstånd och lära honom kunskap och visa honom förståndets väg? Se, folken är som en droppe i en spann, som ett dammkorn i en vågskål. Kuststäderna lyfter han som ett stoftkorn. Libanons skog räcker inte till offerved, dess djur inte till brännoffer. Alla folk är som intet inför honom, mindre än intet och idel tomhet anser han dem vara. Vem vill ni likna Gud vid, vad vill ni jämföra honom med?" (Jes. 40: 12 – 18) 

“Vet du inte, har du inte hört att HERREN är en evig Gud som har skapat jordens ändar? Han bli inte trött och utmattas inte, hans förstånd kan inte utforskas. Han ger den trötte kraft och ökar den maktlöses styrka. Ynglingar kan bli trötta och ge upp, unga män kan falla. Men de som hoppas på HERREN får ny kraft, de lyfter med vingar som örnar. De skyndar i väg utan att mattas, de färdas framåt utan att bli trötta." (Jes. 40:28 – 31)

I det fyrtioförsta till det fyrtiofemte kapitlet i Jesajas bok uppenbarar Gud fullständigt Sina avsikter med Sitt folk, och dessa kapitel bör studeras under bön. Gud instruerar här Sitt folk till att inte vända sig bort från Hans visdom och se till begränsade människor för att finna visdom. "Men du, Israel, min tjänare, du Jakob… Du är min tjänare, dig har jag utvalt och inte förkastat. . . . . . Israel, du blir inte bortglömd av mig. Jag har utplånat dina överträdelser som ett moln, dina synder som en sky. Vänd om till mig, ty jag har återlöst dig. Jubla, ni himlar, ty Herren har gjort det, höj glädjerop, ni jordens djup, brist ut i jubel, ni berg, du skog med alla dina träd. Ty HERREN har återlöst Jakob, han visar sin härlighet i Israel. Så säger Herren, din Återlösare, han som format dig alltifrån moderlivet: Jag, HERREN, är den som har gjort allt, den som ensam har spänt ut himlen och brett ut jorden. Vem var med mig?" "Tag till orda och lägg fram er sak! Ja, låt dem tillsammans rådslå. Vem har sedan lång tid låtit er höra detta och för längesedan förkunnat det? Har inte jag, HERREN, gjort det? Och det finns ingen Gud utom mig, . . .Vänd er till mig och bli frälsta, ni jordens alla ändar, ty jag är Gud och det finns ingen annan. Jag har svurit vid mig själv, ett sanningsord har gått ut från min mun, ett ord som inte skall tas tillbaka: För mig skall alla knän böja sig. Alla tungor skall ge mig sin ed och säga om mig: ´Endast i HERREN är rättfärdighet och styrka´, och alla som varit förbittrade på honom skall blygas. I HERREN skall hela Israels släkt ha sin rättfärdighet, de skall berömma sig av honom." 

Jag skriver detta så fullständigt, eftersom jag blivit visad att predikanter och folk alltmer frestas att sätta sin tillit till begränsade människors visdom, och gör det köttsliga till sin arm. Till konferensledare och män i ansvariga ställningar, förmedlar jag detta budskap: Bryt de band och kedjor som satts på Guds folk. Till er uttalas orden: "Bryt alla ok." Om ni inte upphör med att göra människor ansvariga för människor, om ni inte ödmjukar er i era hjärtan, och ni själva lär er Herrens väg som små barn, kommer Herren att skilja er från Hans verk. Vi skall behandla varandra som bröder, som medarbetare, såsom män och kvinnor som är hos oss, söker efter ljus och förståelse för Herrens väg, och som är ivriga att handla till Hans ära. 

Gud förklarar: "Jag vill ära Mitt folk," men människors självcentrerade ledning resulterade i att de lade Gud åt sidan, och accepterade människors påfund. Om ni låter detta fortsätta, kommer er tro snabbt att dö ut. Gud är överallt, och Han ser de människors uppförande som bekänner sig leva ut principerna i Hans ord. Han ber om att där skall inträda en förändring. Han önskar att Hans folk skall formas och danas, inte efter människors idéer, utan genom att de blir lika Gud. Jag ber er enträget att rannsaka Skrifterna på ett sätt som ni aldrig tidigare har rannsakat dem, så att ni måtte lära känna Guds väg och vilja. O, om varje själ måtte få detta budskap inpräntat, och lägga bort det som är felaktigt! 

Paulus erfarenhet
Vi gör väl i att noggrant studera det första och andra kapitlet i första Korintierbrevet. "Men vi predikar Kristus som korsfäst," förklarade aposteln, "för judarna en stötesten och för hedningarna en dårskap. Men för de kallade, både judar och greker, predikar vi Kristus som Guds kraft och Guds vishet. Ty Guds dårskap är visare än människor, och Guds svaghet är starkare än människor. Bröder, se på er egen kallelse. Inte många av er var visa om man ser till det yttre, inte många var mäktiga, inte många av förnäm släkt. Nej, det som för världen var dåraktigt har Gud utvalt, för att låta de visa stå där med skam, och det som var svagt har Gud utvalt för att låta det starka stå där med skam, och det som för världen var oansenligt och föraktat, ja, det som inte var till, har Gud utvalt för att göra till intet det som var till, för att ingen människa skall berömma sig inför Gud. Honom har ni att tacka för att ni är i Kristus Jesus, som Gud för oss har gjort till vishet, rättfärdighet och återlösning, för att det skall ske som står skrivet: »Den som berömmer sig skall berömma sig av Herren.« Mänskliga varelser som åtar sig att bli visdom för andra, kommer att upptäcka, att de inte kommer så långt. 

"När jag kom till er, bröder, var det inte med stor vältalighet eller hög visdom som jag predikade Guds hemlighet för er. Svag, rädd och mycket orolig, fortsätter " fortsätter Paulus: "Och mitt tal och min predikan bestod inte i ord som skulle övertyga genom mänsklig visdom utan genom en bevisning i Ande och kraft. Vi ville inte att er tro skulle bygga på människors visdom utan på Guds kraft. Vishet förkunnar vi emellertid bland de fullkomliga, en vishet som inte tillhör den här världen eller den här världens härskare, som går mot sin undergång. Nej, vi förkunnar Guds hemliga vishet, den vishet som är fördold och som Gud från evighet har bestämt att bli till härlighet för oss. Denna vishet har ingen av den här världens härskare känt – om de hade känt den, skulle de inte ha korsfäst härlighetens Herre." 

Undervisad av Anden
Med apostelns följande ord kommer den sanna källan till vishet fram för den troende: "Ty för oss har Gud uppenbarat det genom sin Ande. Anden utforskar allt, också djupen i Gud. Vem vet vad som finns i människan, utom människans egen ande? Så vet heller ingen vad som finns i Gud utom Guds Ande." . . . Detta förkunnar vi också, inte med ord som mänsklig visdom lär oss, utan med ord som Anden lär, när vi återger andliga ting med andliga ord." 

Dessa ord betyder riktigt mycket för den själ som försöker löpa det lopp som han har framför sig i evangeliet. "En oandlig människa tar inte emot det, som kommer från Guds Ande. Det är en dårskap för henne, och hon kan inte förstå det, eftersom det måste bedömas på ett andligt sätt. Den andliga människan däremot bedömer allt, men själv kan han inte bedömas av någon. Ty vem har lärt känna Herrens sinne, så han kan undervisa honom? Men vi har Kristi sinne." 

Läs också det tredje kapitel i denna bok, och studera och be över dessa ord. Som ett folk behöver vår tro och livsstil få kraft genom den Helige Ande. Det bör inte utövas något av de härskande makter som vill tvinga människor att lyda det begränsade människosinnets befallningar. "Sätt inte mer er tillit till människor," befaller Herren. Genom att vända människors sinnen till att luta sig mot människors visdom, sätter vi en slöja mellan Gud och människor, så att Han inte kan ses som är osynlig. 

Vi skall lära av Gud genom vår personliga erfarenhet. När vi söker Honom med ett uppriktigt hjärta, kommer vi att bekänna våra karaktärsbrister för Honom; och Han har lovat att ta emot alla som kommer till Honom i ödmjukt beroende. Han som ger efter för Guds krav kommer att få Kristi förblivande närvaro, och denna gemenskap kommer att vara mycket dyrbar för honom. Den som griper tag i den gudomliga visheten kommer att undgå det fördärv som är i världens lustar. Han kommer dag efter dag att helt och fullt lära sig hur han skall bära sina svagheter till Honom, som har lovat att vara en mycket närvarande hjälp i den stund då han behöver den. 

Detta budskap talas till våra församlingar på alla platser. Med den felaktiga erfarenhet som har kommit in, är en beslutsamhet som verkar för att upphöja mänskliga agenter och leda somliga till att bli beroende av människors omdömesförmåga, och följa ett mänskligt sinnes ledning. Detta inflytande skiljer sinnet från Gud. Må Gud förbjuda att denna erfarenhet får djupna och växa i våra led som sjundedags - adventister. Våra begärande böner skall nå högre än till felande människor – till Gud. "Och detta är den tillit som vi har till honom, att när vi ber om något efter hans vilja, hör han oss." Gud begränsar inte sig själv till en plats eller en person. Han ser ned från himlen på människors barn; Han ser deras problem, och känner till omständigheterna omkring alla livets erfarenheter. Han förstår Sitt eget verk med människohjärtat, och har inte användning för att någon människa skall styra Hans Andes verk. 

"Och detta är den tillit, vi har till honom, att när vi ber om något efter hans vilja, hör han oss; och när vi vet, att han hör oss, vad vi än ber om, då vet vi också, att vi redan har fått det, som vi bad honom om. Gud har bestämt att änglar som gör Hans vilja skall reagera på den saktmodiges bön från jorden, och leda Sina tjänare med råd och omdömesförmåga. Himmelska agenter försöker hela tiden att förmedla nåd och kraft och råd till Guds trofasta barn, så att de måtte göra sin andel i arbetet, med att ge ljus till världen. Kristi förunderliga offer har gjort det möjligt för att var och en skall kunna utföra ett särskilt uppdrag. När en medarbetare tar emot visdom från den enda sanna Källan, kommer han att bli en ren kanal för ljus och välsignelse, ty han kommer att ta emot sina talenter för att kunna tjäna inom rika kanaler av nåd och ljus från Guds tron.
Ellen G. White. 

Medarbetare i Guds verks tjänst

[Utdrag från Vittnesbörd for församlingen 5:721 - 729.]
År efter år utvidgas arbetet. Behovet av erfarna och trogna medarbetare blir alltmer angeläget. Om Herrens folk vandrar i överensstämmelse med Hans råd, kommer sådana medarbetare att utvecklas. Medan vi skulle vara helt och fullt beroende av Gud för att få visdom och kraft, skulle Han förmå oss att utveckla vår förmåga i största möjliga utsträckning. Medan arbetarna får mental och andlig kraft och får ta del av Guds avsikter och sätt att handla, kommer deras sätt att förhålla sig till uppdraget för vår tid att fördjupas och de kommer att bli bättre rustade både för att planera och genomföra planer som främjar det. Därigenom kan de hålla jämna steg med Guds gränslösa försyn.

En ständigt pågående ansträngning bör göras för att vinna nya medarbetare. Begåvningar bör upptäckas och erkännas. Personer som äger gudsfruktan och förmågor bör uppmuntras till att få den utbildning som är nödvändig för att de skall kunna utrustas till att vara världens ljus och sprida sanningens ljus. Alla som är kompetenta att göra något sådant, bör sättas in i verkets olika grenar, allt efter sin förmåga.

Mycket begåvning har gått förlorad i Guds verk, därför att människor i ansvarsfulla ställningar inte har sett den. Deras vision har inte varit tillräckigt vidsynt för att upptäcka att verket har blivit alltför omfattande för de medarbetare som en gång engagerades. Mycket, riktigt mycket, som borde ha uträttats, ligger fortfarande ogjort, därför att människor har behållit saker och ting i sina egna händer i stället för att fördela arbetet bland ett större antal och lita på att Gud kommer att hjälpa dem med det. De har försökt att föra alla verkets områden framåt, i rädsla för att andra skulle visa sig vara mindre effektiva. Deras vilja och omdömesförmåga har styrt dessa olika avdelningar, och på grund av deras oförmåga att omfatta alla verkets behov på olika områden, har stora förluster uppstått.

Vi måste lära oss, att när Gud fastställer medel för ett bestämt arbete, skall vi inte lägga detta åt sidan och sedan be och förvänta oss att Han skall utföra ett mirakel för att täcka behoven. Om bonden inte plöjer eller sår, hindrar inte Gud hans försumlighet genom ett mirakel. Skördetiden finner sina fält ofruktbara - det finns inte någon säd att skörda, det finns inte någon nek att samla in. Gud gav fröna och jorden, solen och regnen. Om lantbrukaren hade använt de medel han hade fått, skulle han ha fått skörda i förhållande till sitt utsäde och sitt arbete.

Utveckling enligt lagen
Det är mäktiga lagar som styr i naturens värld och andliga saker skall styras av lika säkra principer. Medlen till ett visst ändamål måste användas, om det önskade resultatet skall uppnås. Gud har för varje människa bestämt hennes uppgift i förhållande till hennes förmåga. Det är genom utbildning och arbete som personer utrustas till att kunna möta varje problem som kan uppstå. Vis planering krävs för att placera varje enskild på hans rätta plats, så att han får erfarenhet som gör honom lämplig för att kunna ta ansvar.

Men även om utbildning, övning och rådgivning från de erfarna är helt nödvändiga, bör arbetarna lära sig att de inte skall lita helt på någon människas omdöme. Som Guds fria ombud, bör alla be om visdom från Honom. När eleven är helt och hållet beroende av andras tankar och inte går längre än att acceptera Hans planer, ser han endast med mänskliga ögon och är så långt bara ett eko av någon annan.

Gud behandlar människor som ansvariga varelser. Han kommer att arbeta genom Sin Ande genom det sinne Han har lagt ned i människan, om människan bara vill ge Honom en chans att arbeta och vill erkänna Hans handlande. Han har planerat att varje enskild skall använda sina tankar och sitt samvete för sig själv. Han avser inte att någon skall bli en skugga av någon annan och endast uttrycka den andres synpunkter. 

Visdomens källa
Alla bör älska sina bröder och respektera och sätta värde på sina ledare, men de bör inte få dem till att bära deras bördor. Vi skall inte utgjuta alla våra problem och svårigheter över andra människor, för att få slut på dem. ”Om någon av er brister i visdom skall han be till Gud, som ger åt alla villigt och utan förebråelser, och han skall få den. Men han skall be i tro utan att tvivla.” (Jak. 1:5 - 6) Jesus inbjuder oss: ”Kom till mig, alla ni som arbetar och bär på tunga bördor, så skall jag ge er vila. Ta på er mitt ok och lär av mig, ty jag är mild och ödmjuk i hjärtat. Då skall ni finna ro för era själar. Ty mitt ok är milt och min börda är lätt.”

Grunden för kristen tro är Kristus vår rättfärdighet. Människor är var för sig ansvariga inför Gud. Varje enskild måste handla så som Gud driver honom att handla, inte som han drivs till att handla genom andras tankar. Annars kan själar inte ta emot intryck och styras av Anden från den store Jag Är. De kommer att vara bundna av band, som inte tillåter handlings- eller valfrihet.

Arbetat förhindras
Herren har visat mig, att människor i ansvarsfyllda ställningar står direkt i vägen för Hans verk, därför att de tror att arbetet måste utföras och att välsignelsen måste komma på ett särskilt sätt och därför att de inte vill erkänna det som kommer på något annat sätt. Mina bröder, måtte Herren lägga fram denna sak för er sådan som den är. Gud arbetar inte på det sätt som människor planerar eller som de önskar. Han ”förmår på ett hemlighetsfullt sätt Sina underverk att ske”. Varför förkasta Herrens arbetsmetoder på grund av att de inte sammanfaller med våra idéer? Gud har Sina utvalda kanaler för ljuset, men dessa överensstämmer inte nödvändigtvis med tankar hos någon särskild grupp av människor. När alla skall inta sina utvalda platser i Guds verk genom att allvarligt söka visdom och vägledning från Honom, så kommer ett stort framsteg att ha gjorts, i riktning mot att låta ljuset lysa över världen. När människor upphör med att ställa sig i vägen, kommer Gud att arbeta bland oss som aldrig förr.

När stora planer utformas, måste stor omsorg ägnas åt att arbetet inom varje område harmoniskt förenas med alla andra områden, så att allt utgör en helhet. Men alltför ofta har det varit tvärtom. Som följd av detta har arbetet varit bristfälligt. En människa, som har översikt över ett område i Guds verk, överdriver sitt ansvar i så hög grad att denna enda avdelning, enligt hans uppfattning, står över alla andra. När någon intagit detta snäva synsätt, utövas det ett starkt inflytande på att få andra att se saken på samma sätt. Detta är mänskligt, men det är inte Kristi Ande. I proportion till hur denna politik förs, trängs Kristus ut ur verket och självet framträder på ett påfallande sätt.

De sanna principerna
De principer som skulle driva oss som tjänare i Guds sak, har lagts fram av Paulus. Han säger: ”Ty vi är Guds medarbetare.” ”Vad ni än gör, gör det av hjärtat, så som ni tjänar Herren och inte människor”. Och Peters uppmaning till de troende är: ”Tjäna varandra, var och en med den nådegåva han har fått, som goda förvaltare av Guds mångfaldiga nåd. Om någon talar skall han tala i enlighet med Guds ord. Har någon en tjänst skall han tjäna efter den kraft Gud ger, så att Gud i allt blir ärad genom Jesus Kristus.”

När dessa principer råder i livet, förstår vi, att detta är Guds gärning och inte vår egen och att Han har samma omsorg om varje del av den stora helheten. När Kristus och Hans ära är det främsta, kommer kärleken till självet att uppslukas av kärleken till de människor som Kristus offrade Sitt liv för. Då kommer ingen tjänare att bli så fullständigt upptagen av en del av verket, att han förlorar betydelsen av varje annan del ur sikte.

Ett resultat av själviskheten
Det är också själviskhet, som framkallar känslan hos arbetarna, att deras omdöme och arbete måste vara det bästa eller att det är deras privilegium att binda andras samvete på ett eller annat sätt. Sådana var de judiska ledarna på Kristi tid. I sin självupphöjelse införde prästerna och rabbinerna så stränga regler och så många former och ceremonier, att folks tankar leddes bort från Gud och gav inte Gud någon chans att arbeta för dem. Därför förlorade de Hans barmhärtighet och kärlek ur sikte. Mina bröder, följ inte efter på samma väg. Låt folkets tankar bli ledda till Gud. Låt Honom få en chans att arbeta för dem som älskar Honom. Lägg inte på folk regler och föreskrifter, som, om människor följer dem, skulle lämna dem lika utfattiga på Guds Ande, som Gilboas backar var utfattiga på dagg eller regn.

Det råder en sorglig brist på andlighet bland vårt folk. Ett stort arbete måste utföras för dem, innan de kan bli vad Kristus har planerat att de skall vara: Världens ljus. I åratal har jag känt en djup själsnöd, när Herren för mig har framfört bristen på Jesus och Hans kärlek i våra församlingar. Det har funnits en självtillräcklighet och en benägenhet att eftersträva position och herravälde. Jag har sett att självberöm har blivit vanlig bland sjundedags-adventister och att om inte människans stolthet minskar och Kristus upphöjs, så kommer vi, som ett folk, inte att vara bättre rustade för att ta emot Kristus vid Hans återkomst, än judarna var vid Hans första ankomst.

Vi måste ha ljus från himlen
Guds ord har lärt oss, att det framför allt är i vår tid, som vi bör se efter ljus från himlen. Det är nu vi skall förvänta oss en vederkvickelse av Herrens närvaro. Liksom Israels armé skulle se tecknet på himmelskt ingripande i ”ljudet av steg i bakaträdens toppar”, så skall vi också söka efter tecken på att himlen arbetar för oss.”

Gud kan inte förhärliga Sitt namn genom Sitt folk så länge de litar på människor och söker sin styrka hos dödliga. Deras nuvarande svaga tillstånd kommer att vara tills Kristus ensam upphöjs, tills de med Johannes Döparen av ett ödmjukt och hängivet hjärta säger: ”Han måste bli större och jag mindre”. Jag har fått dessa ord att säga till Guds folk: ”Upphöj Honom, mannen på Golgata. Låt människor vika åt sidan, så att alla kan se Honom, i vilken deras hopp om evigt liv har sitt centrum.” Profeten Jesaja säger: ”Ty ett barn blir oss fött, en son blir oss given. På hans axlar vilar herradömet, och hans namn är: Under, Rådgivare, Mäktig Gud, Evig Fader, Fridsfurste.” Både församlingen och världen måste se upp till sin Frälsare. Låt varje röst förkunna med Johannes: ”Se Guds lamm, som tar bort världens synder.”

Det är för den törstige som källan med levande vatten är öppen. "Ty jag skall utgjuta vatten över de törstiga och strömmar över det torra." (Jes. 44: 3.) Endast de som uppriktigt söker efter ljus och som med glädje tar emot varje stråle av gudomlig upplysning från Hans heliga ord, skall finna detta ljus. Genom dessa skall Gud uppenbara det ljus och den makt som skall upplysa hela jorden med Hans härlighet.

I ödmjukhet och tro
Jag har fått en särskild vägledning för Guds folk, därför att riskfyllda tider ligger framför oss. Våld och ödeläggelse ökar i världen. Mänsklig makt håller på att ta överhand i församlingen. De, som har valts till att ta emot betrodda ställningar, tänker, att det är deras privilegium att härska. 

Män, som Gud kallar till betydelsefulla poster i hans verk skall utveckla ett ödmjukt beroende av honom. De skall inte försöka samla åt sig alltför mycket auktoritet, ty Gud har inte kallat dem till att härska, utan till att göra upp planer och rådgöra sig med sina medarbetare. Varje arbetare utan undantag skall underkasta sig Guds krav och anvisningar. 

På grund av betydelsen av Guds verk i det sydliga Kalifornien och de problem som omger det, skulle det väljas minst fem män med kunskap om och erfarenhet av att rådgöra med konferensledarna om de allmänna planerna och riktlinjerna. Herren har inte behag till den benägenhet som somliga har visat till att härska över andra som har mer erfarenhet, än de själva har. Genom detta uppförande har de visat att de inte är lämpliga för att ta emot de betydelsefulla ställningar som de nu har. Varje person, som önskar bestämma över allting och försöker dominera sina medarbetare, bevisar därmed, att han är en farlig person att anförtro religiöst ansvar. 

Ingen skulle hålla fast vid den tanken, att om man inte är i besittning av pengarna, så skall man inte bestämma sig för något, som kräver pengar. Om vi i vår tidigare erfarenhet alltid hade följt denna metod, skulle vi ofta ha gått miste om särskilda förmåner, som t. ex. att vi köpte skolan i Fernando och vid köpet av sanatorierna i Paradise Valley, Glendale och Loma Linda. 

Det skall inte alltid anses som klokast att inte påbörja något innan man har alla pengar till att fullfölja det. När Herren bygger upp sitt verk, gör han inte alltid allting klart för sina tjänare. Tidvis prövar han deras tillit genom att låta dem gå framåt i tro. Ofta leder han dem in i svåra och prövande omständigheter och ber dem att gå framåt i tro, när deras fötter tycks röra det Röda Havets vatten. Det är vid sådana tillfällen, då hans tjänare ber till honom i allvarlig tro, som han öppnar en väg för dem, och leder dem ut till en stor plats. 

Herren önskar, att hans folk i vår tid skall tro på, att han kommer att göra stora ting för dem, liksom han gjorde för Israels barn på deras resa från Egypten till Kanaan. Vår tro måste vara grundfäst, så att vi inte tvekar att följa hans anvisningar under de svåraste förhållanden. "Gå framåt" är Guds befallning till sitt folk. 

Tro och glad lydnad är nödvändiga för att leda Herrens planer så att de utförs. När han påpekar nödvändigheten av att påbörja en tjänst på platser, där det kommer att utöva ett inflytande, då måste folket vandra framåt genom att vara verksamma i tro. Genom gudsfruktan, genom deras ödmjukhet, deras böner och allvarliga insats skulle de eftersträva att få människor till att värdesätta det goda verk som Herren har påbörjat hos dem. Det var Herrens avsikt, att Loma Linda Sanatorium skulle bli vårt folks egendom och detta genomförde han vid en tidpunkt, då svårigheternas floder gick över sina bräddar.

Det är en sak att arbeta för personliga intressen och fördelar. Där kan man följa sina egna planer och värderingar, men med utförandet av Herrens verk är det en fullständigt annan sak. När han visar, 

att en bestämd egendom skall säkras för uppbyggandet av hans verk, oavsett om det är för ett sanatorium, för en skola eller för en annan gren av hans verk, då kommer han att göra genomförandet möjligt, om de som har erfarenhet, vill visa sin tro och tillit till hans avsikter och vill handla omgående för att försäkra sig om de fördelar som han visar. Samtidigt som vi inte skall försöka tvinga till oss någon egendom från någon människa, skall vi alltid vara vakna för de möjligheter som erbjuds och ta detta med i beräkningen, då vi lägger planer för verkets uppbyggnad. När vi sedan har gjort detta, skall vi sätta in alla krafter på att säkerställa Guds folks frivilliga offergåvor till stöd för dessa nya planteringar. 

Herren ser ofta, att hans arbetare är tveksamma om, vad de skall göra. Om de då vill sätta sin tillit till honom, då kommer han att uppenbara sin vilja för dem. Guds verk skall nu gå framåt och om hans folk vill lyda hans kallelse, då kommer han att påverka egendomsinnehavarna till att ge av sina medel och därigenom göra det möjligt, att hans verk utförs på jorden. »Tro är en övertygelse om det man hoppas, en visshet om det man inte ser.« Hebr. 11:1. Tro på Guds ord kommer att sätta hans folk i besittning av egendomar, som kommer att sätta dem i stånd till att arbeta i de vidsträckta bygder som väntar på sanningens budskap. 

Det kalla, formella och icke-tillitsfulla sätt på vilket somliga arbetare utför sitt uppdrag, är en djup förnärmelse mot Guds Ande. Aposteln Paulus säger: »Gör allt utan att klaga eller tveka, så att ni blir fläckfria och rena, Guds oskyldiga barn mitt ibland ett falskt och fördärvat släkte, bland vilka ni lyser som stjärnor i världen, när ni håller fast vid livets ord. Då kan jag berömma mig av er på Kristi dag. Jag har alltså inte sprungit förgäves. Ja, även om mitt blod blir utgjutet då ni bär fram er tro som offer, är jag glad och gläds med er alla.« (Fil. 2:14 – 17)

Vi bör uppmuntra varandra i den levande tro som Kristus har gjort det möjligt för alla troende att ha. Arbetet måste föras framåt, allteftersom Herren bereder vägen. När han leder sitt folk in i vanskliga situationer, då är det deras förmån att samlas till bön och minnas, att allting kommer från Gud. De, som ännu inte har fått del av de prövande erfarenheter som hör ihop med Guds verk i dessa dagar, kommer snart att råka ut för sådana omständigheter, som på det allvarligaste kommer att pröva deras tillit till Gud. Det är, när hans folk inte ser någon utväg, när det Röda Havet ligger framför dem och den förföljande hären är bakom dem, som Herren befaller: "Gå framåt!" På detta sätt prövar han deras tro. När sådana erfarenheter möter dig, skall du gå framåt i tro på Kristus. Gå steg för steg på den väg som han visar. Prövningar kommer att möta dig, men gå framåt. Detta kommer att ge en erfarenhet som kommer att stärka din tro på Gud och göra dig utrustad till sann tjänst. 

En större och mer djupgående erfarenhet i andliga ting måste komma till Guds folk. Kristus är vårt exempel. Om vi genom en levande tro och en helgad lydnad mot Guds ord uppenbarar Kristi kärlek och nåd och om vi ser, att vi har sann förståelse för Guds ledande försyn i hans verk, då kommer vi att uppenbara en överbevisande kraft för världen. En hög ställning ger oss inte något värde i Guds ögon. Människan värderas efter sin helgelse och trofasthet i utförandet av Guds vilja. Om den sista församlingen vill vandra i ödmjukhet och tro inför honom, då kommer han genom den att utföra sin eviga avsikt och sätta den i stånd till att på ett harmoniskt sätt för världen förkunna sanningen, sådan som den är i Jesus. Han kommer att använda alla - män, kvinnor och barn - till att låta ljuset lysa inför världen och kalla ett folk ut ur den, som trofast kommer att lyda hans bud. Genom den tillit som hans folk har till honom, kommer Gud att göra det känt för världen, att det är en Gud i Israel. 

»Lev nu bara på ett sätt som är värdigt Kristi evangelium, så att jag, vare sig jag besöker er eller inte, får höra att ni står fasta i en och samme ande och i ett och samma sinne kämpar för tron på evangelium utan att på något sätt låta er skrämmas av motståndarna. Det blir för dem ett tecken på att de går förlorade, men för er ett tecken på att ni blir frälsta, och det av Gud. Ty för Kristi skulle har ni fått nåd, inte bara att tro på honom, utan också att lida för hans skull …«. (Fil. 1:27 – 30) »Om ni nu har tröst hos Kristus, uppmuntran av hans kärlek och gemenskap i Anden, om medkänsla och barmhärtighet betyder något, gör då min glädje fullkomlig genom att ha samma sinnelag och samma kärlek och genom att vara ett i själ och sinne. Var i stället ödmjuka och sätt andra högre än er själva. Se inte på ert eget bästa utan tänk på andras. (Fil. 2:1 – 4)

»Var så till sinnes som Kristus Jesus var. Fastän han var till i Gudsgestalt, räknade han inte tillvaron som Gud som segerbyte utan utgav sig själv genom att anta en tjänares gestalt då han blev människa. Han som till det yttre var som en människa ödmjukade sig och blev lydig ända till döden – döden på korset. Därför har också Gud upphöjt honom över allting och gett honom namnet över alla namn, för att i Jesu namn alla knän skall böja sig, i himlen och på jorden och under jorden, och alla tungor bekänna, Gud, Fadern till ära att Jesus Kristus är Herren. Därför, mina älskade, liksom ni alltid har varit lydiga, så arbeta med fruktan och bävan på er frälsning, inte bara som när jag var hos er, utan ännu mycket mer nu när jag inte är hos er. Ty Gud är den, som verkar i er både vilja och gärning, för att hans goda vilja skall ske.« (Fil. 2:5 – 13)

Åt mig har uppdraget getts att förmedla dessa ord till vårt folk i det sydliga Kalifornien. De är oumbärliga på varenda plats, där det har upprättats en församling, eftersom en märklig utveckling har trängt in i våra led. 

Tiden är inne för människor att ödmjuka sina hjärtan inför Gud och att lära sig att arbeta på hans sätt. Låt dem, som har försökt att bestämma över sina medarbetare, undersöka vilken ande de äger. De borde söka Herren under bön och fasta och med ödmjuka själar. 

Kristus gav oss ett föredöme i sitt jordiska liv, som alla tryggt kan följa. Han älskar sin hjord och han vill inte att någon makt skall sättas över dem, som kommer att begränsa deras frihet i hans tjänst. Han har aldrig satt någon människa till att härska över sin arvedel. Sann biblisk religion kommer att leda till självkontroll och inte till kontroll över andra. Som ett folk behöver vi ett större mått av den Helige Ande, så att vi kan bära fram det upphöjda budskap som Gud har gett oss, utan att upphöja oss själva. 

Bröder, behåll era kritiserande ord för er själva. Lär Guds hjord att se upp till Kristus och inte till felande människor. Varenda själ, som blir en förkunnare av sanningen, måste i sitt eget liv bära helighetens frukter. När han ser upp till Kristus och följer honom, då kommer han att bli ett föredöme för dem som han har ansvaret för. De kommer att se, vad en levande, lär-villig kristen är. Låt Gud visa er vägen. Be honom varje dag att visa dig sin vilja. Han ger ofelbart vägledning till alla, som söker honom av ett uppriktigt hjärta. Vandra värdiga den kallelse som ni har fått och prisa Gud på er dagliga färd, likaväl som i era böner. När du på det sättet framhåller livets ord, kommer du att påverka andra själar till att bliva Kristi efterföljare. 

»Jag är bara en ung man«

I början av sin regering bad Salomo: ”Du, Herre, min Gud, har nu gjort din tjänare till kung efter min fader David. Men jag är bara en ung man, jag vet varken ut eller in”. 

Salomo hade efterträtt sin fader David på Israels tron. Gud visade honom stor ära och han blev, som vi vet, senare den störste, rikaste och visaste kung, som någonsin har suttit på en jordisk tron. Tidigt under sin regeringstid fick han genom den Helige Ande ett djupt intryck av, hur stort hans ansvar var och trots att han hade rika förmågor, förstod han, att utan gudomlig hjälp, var han lika hjälplös som ett litet barn och kunde inte leva upp till sitt ansvar. Salomo var aldrig större eller klokare, eller rikare, än då han bekände inför Herren: »Jag är bara en ung man.« 

Då Herren visade sig för honom i en dröm och han hade uttryckt sin känsla av hjälplöshet, då sade Herren till honom: »Bed mig om det du vill att jag skall ge dig.« Då fortsatte han: »Din tjänare är här bland ditt folk så stort och talrikt att det inte kan räknas på grund av sin mängd. Giv din tjänare ett lydigt hjärta, så att han kan vara domare för ditt folk och skilja mellan gott och ont. För vem kan annars vara domare över detta ditt stora folk?" 

Det behagade Herren att Salomo bad om sådant. Gud sade till honom: »Eftersom du har bett om detta och inte bett om ett långt liv, inte heller om rikedom eller om dina fienders liv, utan om att kunna förstå vad som är rätt, se, därför vill jag ge dig vad du önskar och ge dig ett så vist och förståndigt hjärta att någon lik dig inte har funnits före dig och inte heller skall komma efter dig. Dessutom ger jag dig också vad du inte har bett om, nämligen både rikedom och ära, så att i alla dina dagar ingen kung kan vara din like.« Därefter följer villkoren: »Om du går på mina vägar och håller fast vid mina stadgar och bud, så som din fader David gjorde, då skall jag ge dig ett långt liv.« 

»Då vaknade Salomo, och se, det var en dröm. När han kom till Jerusalem, trädde han fram inför Herrens förbundsark och bar fram brännoffer och gemenskapsoffer. Sedan ordnade han en fest för alla sina tjänare.« (Se 1 Kungaboken 3)

Alla, som intar ansvarsfulla poster, behöver lära sig den läxa som finns i Salomos ödmjuka bön. De borde alltid komma ihåg, att en ställning aldrig förändrar karaktären eller gör en människa ofelbar. Ju högre ställning en människa intar, ju större ansvar hon har att bära, desto större blir det inflytande som hon utövar och desto större är hennes behov av att känna sitt beroende av Gud, när det gäller att utveckla den bästa och heligaste tänkbara karaktär. De som tar på sig en ansvarsfull ställning i Guds verk, borde alltid minnas, att i samband med denna kallelse har Gud också kallat dem till att vandra varsamt inför honom och sina medmänniskor. I stället för att anse, att det är deras plikt att ge order, diktera och befalla, skulle de förstå, att de själva skulle vara elever. När en tjänare misslyckas med att lära sig denna läxa, då gäller det, att ju snabbare han befrias från sitt ansvar, desto bättre är det för honom och för Guds verk. En ställning kommer aldrig att ge en helgad eller en ädel karaktär. Den, som ärar Gud och håller hans bud, blir själv ärad. 

Den fråga som var och en i ödmjukhet bör ställa till sig själv är denna: "Är jag kvalificerad för denna ställning? Har jag lärt mig att vandra på Herrens väg och att utöva rätt och rättfärdighet? Frälsarens jordiska föredöme har getts till oss, för att vi inte skall vandra i vår egen kraft, utan för att alla skall anse sig själva som "bara en ung man", som Solomo uttryckte det. 

Varje själ som verkligen är omvänd kan säga: "Jag är bara en ung man, men jag är Guds barn." Det kostade ett oändligt högt pris att återupprätta den mänskliga familjens barnaskap hos Gud. I begynnelsen skapade Gud människan till sin avbild. Våra första föräldrar lyssnade till frestarens stämma och överlämnade sig till Satans makt, men människan överlämnades inte till konsekvenserna av det onda som de själva hade valt. Löftet om en Förlossare gavs. »Jag skall sätta fiendskap mellan dig och kvinnan, mellan din avkomma och hennes avkomma. Han skall krossa ditt huvud och du skall hugga honom i hälen.« 1 Mos. 3:15. Innan de hörde talas om törne och tistlar, om den sorg och det slit som nu måste bli deras del, eller om den jord som de nu måste vända tillbaka till, hörde de ord, som inte kunde undvika att inge dem hopp. Allt som hade gått förlorat genom att ge efter för Satan, kunde återvinnas genom Kristus. 

Guds Son gavs för att återlösa människosläktet – genom ett gränslöst lidande. Den syndfrie led i stället för de syndiga. På det sättet betalades det pris, som kan friköpa den mänskliga familjen från ödeläggarens makt och återställa Guds avbild i dem. De, som tar emot den frälsning som har förts till dem i Kristus, kommer att ödmjuka sig själva inför Gud, som hans små barn. 

Gud önskar, att hans barn skall be om sådana saker som kommer att göra det möjligt för honom att uppenbara sin nåd genom dem till världen. Han önskar, de skall söka råd hos honom och erkänna hans makt. Kristus lägger kärleksfulla krav på alla dem, som han har gett sitt liv för. De måste lyda hans vilja, om de skall får del av den glädje som väntar på alla som återspeglar hans karaktär här. Det är bra för oss att känna vår svaghet, ty då kommer vi att söka efter den kraft och visdom som Fadern gläder sig över att få ge till sina barn i deras dagliga kamp mot ondskans makter.
Ellen G. White 

Till dem som är verksamma i Södra Kalifornien

Jag kan inte få ro denna förmiddag. Mitt sinne är bekymrat över situationen i det sydliga Kalifornien. Gud har gett var och en hans personliga ansvar. 

När en arbetare väljs till en uppgift, ökar själva ämbetet inte några förmågor hos honom, som han inte tidigare ägde. En hög ställning ger inte karaktären de goda kristna egenskaperna. Den man, som anser, att han har förmåga att planera och tänka ut alla delar av Guds verk, visar därmed att han i hög grad saknar visdom. Ingen människa förmår att klara av alla de många och olika uppgifterna i en konferens med tusentals medlemmar. 

Men en ännu större risk än detta har framställts för mig i den inställning som har smugit sig in bland våra arbetare, att predikanter och andra arbetare skulle vara beroende av vissa ledande arbetare när det gäller att göra deras plikter tydliga. En människas omdömesförmåga skall inte anses vara i stånd till att kontrollera och forma en konferens. Den enskilde och församlingen har sitt eget ansvar. Gud har till alla gett talenter att använda och förbättra. Genom att använda dessa talenter ökar hans förmåga att tjäna. Gud har gett varje människa personlig omdömesförmåga och denna gåva önskar han att de skall använda och förbättra. En konferensledare får inte tro, att hans personliga uppfattning skall kontrollera alla andras. 

Förslag skall inte stressas igenom konferensen, utan att bröderna kan ta sig tid till att tänka igenom frågorna ordentligt. Tidvis har det ansetts onödigt att fråga Gud till råds om planer, som konferensledare har föreslagit. Därigenom har förslag lagts fram som inte var till någon andlig nytta för de troende och som förde med sig långt mer, än man vid en lätt genomgång hade klart för sig. Detta är inte enligt Guds vilja. Många, många förslag har lagts fram och det har så småningom visat sig, att de gick betydligt längre än det man skulle ha gått med på, om man hade tagit sig tid till att tänka igenom alla sidor av frågan. 

I vår tid har vi inte råd att vara vårdslösa eller försumliga i Guds verk. Vi måste på allvar söka Herren varje dag, om vi skall vara beredda för de erfarenheter som kommer till oss. Våra hjärtan måste renas från varje känsla av överlägsenhet och sanningens levande principer måste planteras i själen. Unga och äldre skulle nu praktisera Kristi karaktärsegenskaper. De skulle varje dag göra andliga framsteg, så att de kan bli kärl till ära i Mästarens tjänst. 

»En gång då han var på en plats för att be, hände det, när han hade slutat, att en av hans lärjungar sade till honom: »Herre, lär oss att be, liksom Johannes lärde sina lärjungar.« Den bön som Kristus lärde sina lärjungar som svar på denna begäran, hålls inte med högtflygande ord, utan uttrycks med enkla ord, som ger uttryck för själens behov. I sin korthet omfattar den våra dagliga behov. 

Varje själ har den förmånen att kunna berätta för Herren om sina särskilda behov och ge honom sitt personliga tack för de välsignelser som han tar emot varje dag. Men de många långa, andlösa och trosfattiga böner som sänds upp till Gud, är en börda för honom i stället för en glädje. Vi behöver så mycket! - Rena, omvända hjärtan! Vi har behov av att vår tro stärks. »Bed och ni skall få, sök och ni skall finna, bulta och dörren skall öppnas för er.« Matt. 7:7. Vi behöver lära oss själva att lita på hans ord och att föra ljuset och nåden från Kristus in i allt vad vi gör. Vi behöver gripa tag i Kristus och hålla fast vid honom, tills vi vet, att hans förvandlande nåd är märkbar i oss. Vi måste lita på Kristus, om vi skall återspegla hans gudomliga karaktär. 

Kristus klädde sin gudomlighet i mänsklig gestalt och levde ett liv i självförnekelse och bön. Dagligen kämpade han mot frestelse, för att kunna hjälpa dem som i dag frestas. Han är vår förmåga och kraft. Han önskar, att mänskligheten genom tillägnandet av hans nåd, skall bli delaktiga av gudomlig natur och undgå det fördärv som finns i världen, som har sin rot i begär. Om Guds ord i det Gamla och det Nya Testamentet trofast studeras och tas emot i livet, då kommer det att ge andlig visdom och liv. Ordet måste värdesättas i sin helighet. Tro på Guds ord och på Kristi kraft till att förvandla livet kommer att sätta den troende i stånd till att utföra hans gärningar och att leva ett liv i Herrens glädje. 

Ständigt på nytt har jag fått i uppdrag att säga till vårt folk: Låt din tro och din tillit vara i Gud. Var inte beroende av att någon felande människa skall tala om för er, vad som är er plikt. Det är vårt privilegium att säga: »Jag skall förkunna ditt namn för mina bröder, mitt i församlingen skall jag lovsjunga dig: Ni som fruktar HERREN, lova honom, ära honom, alla Jakobs barn, bäva för honom, alla Israels barn. Ty han föraktade inte den förtrycktes elände och såg inte på honom med avsky. Han dolde inte sitt ansikte för honom, när han ropade, lyssnade Han till honom. Från dig kommer min lovsång i den stora församlingen, jag får infria mina löften inför dem som fruktar honom. De ödmjuka skall äta och bli mätta, de som söker HERREN skall lova honom. Era hjärtan skall leva för evigt.« 

Dessa verser är helt tydliga. Varje församlingsmedlem skall förstå, att Gud är den, som man skall se upp till för att förstå sin personliga plikt. Det är rätt, att bröder rådgör med varandra, men när människor vill bestämma, vad deras bröder skall göra, då bör svaret vara: Jag har gjort Herren till min rådgivare. De som vill söka honom i ödmjukhet, kommer att finna, att hans nåd är tillräcklig, men när en människa tillåter en annan att träda in mellan honom och den plikt som Gud har utpekat för honom, när han sätter sin tillit till människor och erkänner dem som sina vägledare, då stiger han ned från den sanna grundvalen till en falsk och farlig. En sådan människa kommer att förlora sin andlighet i stället för att växa och utvecklas. 

Det finns ingen kraft i någon människa till att förbättra den bristfälliga karaktären. Vi måste var för sig sätta vår tillit till honom, som är mer än en människa. Vi behöver alltid minnas, att hjälpen finns hos en som är mäktig. Herren har sörjt för den nödvändiga hjälpen för varenda själ som vill ta emot den. Sanatoriet,
Kalifornien,
den 3 oktober, 1907. 

Till predikanter, läkare och lärare i Södra Kalifornien.

De män som står som ledare i alla delar av det sista evangeliska budskapets högtidliga verk, måste vårda och värna om öppna synpunkter och idéer. Det är allas privilegium som bär ett ansvar i den evangeliska verksamheten, att vara duktiga elever i Kristi skola. Den som bekänner sig följa Kristus, får inte ledas av sin egen viljas diktat. Hans sinne måste uppfostras till att tänka Kristi tankar, och upplysas till att förstå Guds vilja och väg. En sådan troende kommer att följa Kristi arbetsmetoder. 

Resurser till våra skolor
Våra bröder bör inte glömma att Guds visdom har banat en sådan väg för våra skolor att det kommer att vara till välsignelse för alla som deltar i denna verksamhet. Boken, "Kristi liknelser," gavs till utbildningsverksamheten, så att de studerande och andra vänner till skolorna skulle kunna använda dessa böcker, och skaffa de pengar som är nödvändiga genom att sälja dem, så att skolan blir skuldfri. Men denna plan har inte presenterats för våra skolor så som den skulle. Lärarna och de studerande har inte utbildats till att ta itu med denna bok och frimodigt gå ut och sälja den till förmån för utbildningsarbetet. 

Lång tid tillbaka skulle lärare och studerande på våra skolor haft få möjligheter att skaffa resurser genom att sälja "Kristi liknelser". När dessa böcker säljs kommer de studerande att tjäna Guds verk, och då de gör detta, kommer de, genom spridningen av dyrbart ljus, att lära ut ovärderliga lektioner i den kristna erfarenheten. Alla våra skolor borde nu komma med på detta, och börja genomföra den plan vi fått presenterad för utbildning av medarbetare, för att hjälpa skolorna, och vinna själar för Kristi verk. 

I städerna Riverside, Redlands, och San Bernardino öppnas det ett missionsfält för oss, som vi ännu endast har rört vid med fingerspetsarna. Det har utförts ett gott arbete där i den mån våra medarbetare har uppmuntrats till det; men det behövs resurser för att utföra arbetet framgångsrikt. Det var Guds avsikt att det med försäljningen av "I den store läkarens fotspår/Vägen till ett bättre liv" och "Kristi liknelser" skulle anskaffas mycket större resurser till våra sanatoriers och skolors arbete, och att vårt folk därigenom skulle lämnas fria till att ge av sina medel för att öppna nya missionsfält. Om vårt folk nu kommer i gång med att sälja dessa böcker, som de borde, får vi mycket större resurser till att föra uppdraget framåt på det sätt som Herren vill. 

Oavsett om försäljning av “Kristi liknelser" har utförts seriöst eller inte, har boken åstadkommit något gott. Och den undervisning som har tagits emot av dem som utfört denna uppgift, har fått lön för sin möda. Och nu skall hela vårt folk uppmuntras till att ta del i detta särskilda missionsuppdrag. Jag har fått ljus över att vårt folk bör undervisas på alla möjliga sätt, för att kunna presentera böckerna för folk på bästa sätt. 

Jag har instruerats om att medarbetare bör vara närvarande vid våra stora samlingar, och undervisa vårt folk om att kunna så sanningens frö. Detta betyder mycket mer än instruktioner i att sälja Tidernas tecken och andra tidskrifter. Det omfattar en grundlig undervisning i hur man skall presentera böcker som "Kristi liknelser" och "I den store läkarens fotspår/Vägen till ett bättre liv". Dessa böcker innehåller dyrbara sanningar, från vilka läsaren kan hämta undervisning av största värde. 

Varför var det inte ett sådant möte vid ert lägermöte [år 1907] när denna arbetsgren presenterades för vårt folk? När ni försummar detta, förlorar ni ett dyrbart tillfälle att ge folk stora välsignelser, och ni förlorar också möjligheten att skaffa resurser till att hjälpa våra institutioner. Mina bröder, låt oss uppmuntra vårt folk till att ta itu med detta arbete utan ytterligare tvekan. 

Det finns somliga som fått erfarenhet av att sälja hälsokost, som nu borde intressera sig för att sälja våra dyrbara böcker, ty i dem finns föda till evigt liv. Jag har blivit visad Los Angeles som ett fruktbärande fält för försäljning av "Kristi liknelser" och "I den store läkarens fotspår/Vägen till ett bättre liv". Tusentals tillfälliga invånare och gäster skulle få hjälp av de lektioner som dessa böcker innehåller, och de som har ansvar på våra sanatorier bör handla klokt i den här saken, uppmuntra alla, sjuksköterskor, sjukvårdare och studerande, till att samla in de nödvändiga pengarna på detta sätt för att täcka de olika institutionernas utgifter. 

Vi har behov av medarbetare i Södra Kalifornien som har en klar andlig skarpsinnighet, människor som kommer att överväga saker och ting på ett förståndigt sätt, och som kommer att se vad det finns behov av för både när och fjärran. Om våra medarbetare var helt helgade för Guds verk, kommer ett mer effektivt arbete att utföras. 

Varför är vårt folk så trögt till att förstå vad Herren vill att de skall göra? Våra ledande medarbetare borde förbereda sig i förväg så att de utnyttjar tillfället vid våra stora och små samlingar till att förmedla dessa böcker till vårt folk, och fråga efter frivilliga, som vill börja sälja. När man på allvar börjar med denna uppgift, vilket vår tid kräver, kommer den skuldbörda som nu vilar på våra skolor att starkt minska. Och så kommer folk som nu kallas till att ge mycket av sina medel att kunna stödja dessa institutioner, att vara fria till att lägga en större del av sina gåvor till missionsarbetet på andra behövande platser, där det ännu inte har gjorts något särskilt. 

Det kommer att leda till mycket gott att rikta ledarnas uppmärksamhet i Kvinnors Kristna Avhållsamhetsunion till dessa böcker. Vi bör inbjuda dessa medarbetare till våra möten, och ge dem möjlighet att lära känna vårt folk. Lägg dessa dyrbara böcker i deras händer, och tala om för dem vad deras gåva kommer att göra för nytta och ge som resultat. Förklara hur patienter, som annars aldrig skulle kunna få någon hjälp, genom försäljning av "I den store läkarens fotspår/Vägen till ett bättre liv" kan komma till sanatoriet och bli botade, och hur detta medel kommer att kunna leda till att sanatorier upprättas på platser där det finns mycket användning för dem. Om våra sanatorier drivs på ett förståndigt sätt av män och kvinnor som fruktar Gud, kommer de att vara ett medel för oss att arbeta tillsammans med medarbetare i Kvinnors Kristna Avhållsamhetsunion, och dessa medarbetare kommer inte att vara sena att se möjligheten i denna hälsogren av vår verksamhet. Som resultat av deras kontakt med vårt läger-arbete, kommer somliga av dem att lära känna sanningar, som de behöver känna till för att göra den kristna karaktären fullkomlig. 

En punkt som våra medarbetare aldrig bör glömma, är att Herren Jesus Kristus är vår högste chef. Han har gjort upp en plan för hur skolor skall kunna komma ut från sin skuldfälla och Han vill inte försvara deras kurs som lägger denna plan åt sidan, därför att de inte litar på den. När Hans folk enigt samlas för att hjälpa till att utföra Hans verk på jorden, kommer ingenting av det goda som Gud har lovat dem att hållas tillbaka från dem. 

På platser som Los Angeles, där befolkningen hela tiden förändras, finns det häpnadsväckande möjligheter att sälja våra böcker. En stor förlust har gjorts, därför att vårt folk inte har tagit vara på detta tillfälle bättre. Varför skall lärare och studerande från San Fernando skolan göra Los Angeles till en särskild plats för försäljning av “Kristi liknelser"? Om de på allvar och i tro vill utföra den plan vi har fått, när det gäller att använda denna bok, kommer Guds änglar att följa deras steg, och himlens välsignelse kommer att ge dem lön för deras möda. 

Det hade varit utmärkt om lärarna San Fernando skolan, under ferierna, hade använt detta tillfälle till att stödja arbetet med "Kristi liknelser". De hade blivit välsignade genom att ge sig ut tillsammans med studerande och lära dem hur de skall bemöta människor, och hur boken bör introduceras. Berättelsen om denna bokgåva och dess syfte skulle leda somliga till att få ett särskilt intresse för boken, och den skola som den säljs för. Varför har lärarna på våra skolor inte gjort mer av detta? Om vårt folk bara ville inse detta, så finns det inte något mer acceptabelt uppdrag som kan utföras på hemmafältet, än att engagera sig i försäljningen av "Kristi liknelser", ty när de därigenom hjälper till i Herrens plan med att hjälpa våra skolor, gör de också människor uppmärksamma på de dyrbara sanningarna från Guds ord. 

Den likgiltighet som en del visar mot denna verksamhet, behagar inte Gud. Han vill att hela vårt folk skall inse att detta är Hans metod för att befria våra skolor från skulder. Det är på grund av att denna plan har försummats, som vi nu så starkt upplever att vi saknar resurser till att föra Guds verk framåt. Om skolorna hade utnyttjat det sätt till inkomst som ställts till deras förfogande, skulle det finnas mer pengar i skolans kassa, och mer pengar i Hans folks händer, till att hjälpa andra behövande avdelningar av Guds verk med, och bäst av allt, skulle lärare och studerande ha fått just den undervisning som de behövde lära sig i Mästarens tjänst. 

Jag sänder dessa rader därför att jag ser att det finns ett behov av en djupare förståelse, en mer omfattande insikt, från våra hälso- och utbildnings-medarbetares sida, om de skall kunna få all den hjälp som Gud har avsett skall komma dem till del, med hjälp av "Kristi liknelser" och "I den store läkarens fotspår/Vägen till ett bättre liv". Jag ber er, mina bröder, att läsa dessa ord för vårt folk, så att de måtte lära sig att visa visdomens ande och kraft, och ett friskt sinnelag.
Sanatoriet, 
Kal.
12 september, 1907. 

- - - - - 

Vädjan angående vår verksamhet i Skandinavien PH008 
Vädjan angående vår verksamhet i Skandinavien

Våra bröder i Skandinavien har hamnat i vanskligheter, men fastän dessa huvudsakligen må vara frukten av begångna misstag, låt oss nu inte ägna tid åt klander och kverulerande; ty kritik och klagomål samt åthutningar kommer inte att göra saker och ting enklare för dem. Det, som behövs för stunden, är verkligt medlidande och riktig hjälp. Vi bör nu var och en betänka, att våra utsatta bröder faktiskt behöver hjälp här och nu i sina trångmål.

Eftersom det förekommer sann sympati mellan himmelen och jorden, och enär Gud finner det lämpligt att utse änglar att tjäna alla nödställda, förstår vi att när vi gör vår andel, skickas dessa himmelska företrädare med allmakt ut att bistå under denna tid, när särskild hjälp behövs. Gud kommer att väcka män, som han har anförtrott förmågor och medel, att axla ansvarsbördan, och nu hjälpa våra skandinaviska bröder, så att de lyckas att rädda egendom, som eljest måste offras.

Nu är det inte dags att kritisera, utan varje andetag som ägnas åt denna sak, bör användas till att tala ord, som uppmuntrar, och använda varje kraft i upplyftande handlingar. Om de, som det förmår, skänker en del av sina medel till båtnad för verket på detta fält, återgäldar de bara Herren med en mindre del av den barmhärtighet och de välsignelser, som han har gett dem. Alla hans gåvor anförtros åt oss, att användas när han fordrar sitt eget tillbaka, för att främja hans verk på jorden. Skall vi då inte anstränga oss helhjärtat och kraftfullt, för att glatt och utan klagomål hjälpa till?

Det ingår i de himmelska änglarnas arbetsuppgifter, att besöka vår värld och övervaka Herrens verk, som ligger i händerna på hans förvaltare. De skall ställa upp vid varje behov hos dem, som, i egenskap av Guds medarbetare, gör sitt bästa, för att framgångsrikt utföra hans verk på jorden. Dessa himmelska förnuftsväsen beskrivs som angelägna om, att blicka in i frälsningsplanens innersta, och änglahären jublar närhelst en del av Guds verk är i gott skick.

Gud har kallat på mänskliga redskap, att samverka med honom för andras frälsning; och skall då vi, som själva är utsatta för frestelse och personligen felar, åthuta och skylla på andra, som olyckligtvis gjort misstag? Borde vi inte hellre bli så förvandlade av Guds nåd, att vi blir medlidsamma och rörda av mänskligt lidande? Detta skulle annars orsaka fröjd i himmelen; ty om vi älskar våra fallna syskon, såsom Gud och Kristus älskar oss, visar vi oss vara delaktiga av Kristi särdrag. Änglar månar om deras andliga välstånd, som söker att återställa Guds moraliska avbild i människan, och det är meningen, att den mänskliga familjen skall anknyta till den himmelska familjen, i det att den förbinder de sår och blånader, som synder har förorsakat.

Änglakrafter, ehuru osynliga, samverkar med synliga mänskokrafter, upprättande en nödavhjälpande inrättning tillsammans med oss. Ligger det inte något stimulerande och inspirerande i tanken på, att det mänskliga redskapet synligt överbringar välsignelserna från änglaredskapet? När vi således är Guds medarbetare, bär verket det gudomligas prägel. Med vilken fröjd och förtjusning hela himmelen betraktar dessa sammanflätade inflytanden – inflytanden, som erkänns i de himmelska salarna! Mänskliga varelser utgör händerna på himmelska ombud; ty himmelska änglar använder sig av mänskohänder i praktisk tjänst. Deras osjälviska handlingar under detta tjänande gör dem delaktiga i framgången, som beror på den erbjudna hjälpen. Det här är det sätt, varpå himmelen använder sig av frälsande makt och kraft. När den himmelska medarbetarskaran slår samman sin vetskap och sina handlingar med den mänskliga medarbetarskarans, mildras de förtrycktas och de anfäktades lidande och vanskligheter.

Just de änglar, som utkämpade striden i de himmelska salarna under Satans statskuppsförsök, och segrade med Gud; just de änglar, som från sin upphöjda ställning bejublade vår världs skapelse, liksom våra första föräldrars tillblivelse inför deras bosättning på jorden; änglarna, som bevittnade människans syndafall och utdrivande från sitt hem i Eden, är särskilt angelägna om, att verka i förbund med det fallna, återlösta släktet i utvecklandet av kraften, som Gud tillhandahåller, för att bidra till utvecklandet av varje person, som förenar sig med himmelens förnuftsvarelser, för att söka upp och frälsa människor, som håller på att gå under i sina synder. Under förutsättning, att människor blir delaktiga av den gudomliga naturen, och skiljer själviskheten från sina liv, blir de skänkta särskilda förmågor till att bistå varandra. Om alla skulle älska, såsom Kristus har älskat, för att människor hotade av evig förtappelse måtte frälsas från undergång, O, vilken förändring skulle inträffa i vår värld!

“Men jag skall lämna kvar i dig ett folk som är ödmjukt och svagt, och de skall förtrösta på HERRENS namn. Kvarlevan av Israel skall inte längre göra orätt, inte tala lögn, och i deras mun skall inte finnas en falsk tunga. De skall finna föda och lägga sig ner utan att någon förskräcker dem. Jubla, du dotter Sion, höj glädjerop, du Israel! Var glad och fröjda dig av hela ditt hjärta, du dotter Jerusalem! HERREN har tagit bort straffdomarna från dig, han har röjt din fiende ur vägen. HERREN, Israels Konung, bor i dig. Du skall inte längre frukta något ont. På den dagen skall det sägas till Jerusalem: ’Frukta inte, Sion, låt inte dina händer falla! HERREN, din Gud, bor i dig, en hjälte som frälsar. Han gläder sig över dig med lust, han tiger stilla i sin kärlek, han fröjdas över dig med jubel.’” {Sakarja 3:13-17.} Vilken bild, som tecknas här! Får vi något som helst grepp om den?

“Jag skall samla dem som sörjer för högtidernas skull, dem som varit skilda från dig och nu bär föraktets börda. Se, jag skall på den tiden ta itu med alla som plågat dig. Jag skall frälsa de haltande och samla de fördrivna. Jag skall låta dem bli till lovsång och berömmelse på hela jorden, där de var så hånade. På den tiden skall jag föra er hem, ja, då skall jag föra er samman. Ty jag skall låta er bli till berömmelse och lovsång bland jordens alla folk, när jag gör slut på er fångenskap inför era ögon, säger HERREN.’” {Sakarja 3:18-20.} Läs också första kapitlet hos Haggai.

Det är passande, att alla som är medvetna om Herrens snara ankomst, lever ut sin tro. När vi ser en av Guds medarbetare ur andlig form eller i fara, då bör verkets helhjärtade tillskyndare visa sitt intresse. De himmelska förnuftsvarelserna kan samverka med oss, när vi önskar att vara ett med dem till sinne och hjärta. När mänskliga ombud, i egenskap av Guds förvaltare, enigt tar del av Herrens kraft och hjälpmedel, och använder dessa till att lyfta bördorna vilande på hans inrättningar, kommer Herren att samarbeta med dem.

“Ängeln som talade med mig kom tillbaka, och han väckte mig som när någon väcks ur sömnen. Han sade till mig: ’Vad ser du?’ Jag svarade: ’Jag ser en ljusstake, helt av guld, med sin oljeskål upptill och med sina sju lampor. Sju rör går till de särskilda lamporna däruppe. Två olivträd sträcker sig över den, ett på högra sidan om skålen och ett på vänstra.’ Och jag frågade ängeln som talade med mig: ’Vad betyder dessa, min herre?’ Ängeln som talade med mig svarade: ’Förstår du inte vad de betyder?’ ’Nej, min herre’, sade jag. Då sade han till mig: ’Detta är HERRENS ord till Serubbabel: Inte genom styrka, inte genom kraft, utan genom min Ande, säger HERREN Sebaot. Vem är du, du stora berg? Inför Serubbabel skall du förvandlas till jämn mark. Ty han skall föra fram slutstenen medan man ropar: ’Nåd, nåd över den!’ Och HERRENS ord kom till mig. Han sade: ’Serubbabels händer har lagt grunden till detta hus. Hans händer skall också göra det färdigt och du skall förstå att HERREN Sebaot har sänt mig till er. Ty vem vill förakta den ringa begynnelsens dag? De gläds över att se murlodet i Serubbabels hand, dessa HERRENS sju ögon som far omkring över hela jorden?’ Jag frågade honom: ’Vad betyder dessa två olivträd till höger och till vänster om ljusstaken?’ Och jag frågade honom igen: ’Vad betyder de två olivkvistarna intill de två gyllene rännor som den gyllene oljan rinner ner igenom?’ Då sade han till mig: ’Förstår du inte vad de betyder?’ Jag svarade: ’Nej, min herre.’ Då sade han: ’Dessa två är de smorda som står inför hela jordens HERREN.’” {Sakarja 4:1-14.}

Det fordras av människor, att de tar emot från de himmelska ombuden, för att de skall kunna ge åt andra. Närhelst föreståndarna vid några av Guds inrättningar stänger till sina hjärtan gentemot sina systerinrättningar, när dessa är i trångmål, och inte gör sitt yttersta, för att mildra dessa, genom att själviskt säga: Låt dem lida, lägger Gud märke till deras grymhet, och en dag stundar, när de måste gå igenom en liknande, förödmjukande erfarenhet. Men, mina bröder, det har Ni inte för avsikt att göra. Det vet jag, att Ni inte gör.

När en Guds inrättning, som är involverad i hans verks utförande, på grund av missbedömningar i ledningen kommer på obestånd, bör de institutioner, som är stadda vid bättre kassa, göra sitt yttersta, för att få upp den slagna institutionen på fötterna igen, så att Guds namn inte vanhedras. Varje resurs, som vi har i Europa för verkets framåtskridande, behövs, och bör bibehållas i sunt skick inför en ogudaktig värld. Låt inte Guds änglar, som tjänar de ansvarshavande, måsta se Guds medarbetare modstulna. Svårigheterna har redan ökat på grund av vår senfärdighet, så att återställelsearbetet nu kommer att kräva mera ansträngning och utlägg. I Herrens namn ber vi hans folk, som har medel, att stå upp och inse, att Gud äger alla deras tillhörigheter, och visa sig vara trofasta förvaltare. Laga maskineriet, som är nödvändigt för att utföra Guds arbete, så att hans folk inte skall förlora hoppet, och hans verk lämnas vind för våg.

“Och HERRENS ord kom till Sakarja. Han sade: Så säger HERREN Sebaot: ’Döm rätta domar och visa varandra godhet och barmhärtighet. Förtryck inte änkan och den faderlöse, främlingen och den fattige och tänk inte ut ont mot varandra i era hjärtan.’” {Sakarja 7:8-10.} Så lyder Herrens Ord.

Jag vill inte tro, att den avslutande delen av det här kapitlet skall återspegla Er erfarenhet: “Men de ville inte ge akt på detta utan var upproriska och stängde till sina öron så att de inte hörde. De gjorde sina hjärtan hårda som diamant så att de inte hörde den undervisning och de ord som HERREN Sebaot genom sin Ande hade sänt genom gångna tiders profeter. Därför kom stor vrede från HERREN Sebaot. Och liksom de inte ville höra när han ropade, vill jag inte höra när de ropar, sade HERREN Sebaot. ’Jag skall skingra dem genom en stormvind bland alla hednafolk som de inte känner.’ Så har nu landet blivit öde efter dem, ingen kommer eller går, ty de gjorde det ljuvliga landet till en ödemark.” {Sakarja 7:11-14.}

Tala inga hårda ord. Lägg inte skulden på den eller den personen. Faktum är, att i dag behöver alla ställa upp, för att mura igen den uppkomna sprickan. Gör det med glädje. Gör det med ädelmod. Träd fram till Herrens hjälp, ja, till Herrens hjälp mot de mäktiga. Rädda omgående den allvarligt hotade inrättningen. Det går att göra, om alla tar gemensamma tag och återlöser denna svårt skuldsatta institution; och i samband härmed kommer Herrens välsignelse att vila över Er. Det går att göra; och grip Er, i Herrens namn, an med uppgiften! Alla bör ta sig an uppgiften med glatt humör och med fröjd, och då kommer just detta verk att visa sig vara en stor, välsignad erfarenhet för alla, som greppar tag i den och utför den framgångsrikt.

I Europa skall ett stort verk fullbordas. Hela himmelriket intresserar sig inte bara för närbelägna länder med hjälpbehov, utan också för fjärran länder. Alla invånare i himmelen tjänstgör aktivt, de bistår en fallen värld. De är djupt och livligt intresserade av människors frälsning – denna världs fallna invånare. De himmelska varelserna spanar efter och väntar på, att mänskliga hjälpare skall röras i sitt innersta över sina kollegor, som befinner sig i trångmål och prövning samt sorg och ångest. Mänskliga väsen manas till, att bli personliga biträden, som omvandlar de himmelska änglarnas kunnande i praktisk handling. Genom att förena oss med dessa krafter, som är allsmäktiga, kommer vi att kunna dra nytta av deras högre utbildning och erfarenhet. Herrens anförtrodda talanger kommer att vara verksamma, om de brukas för att uträtta det verk, som anförtrotts åt hans inrättningar, så att de återfår sitt oberoende. Hela himmelen betraktar de redskap, som på ett praktiskt sätt har förverkligat Guds avsikter i världen, varigenom Guds vilja och plan också förverkligats i himmelen. Sådan samverkan åstadkommer ett verk, som skänker ära och härlighet samt majestät åt Gud.

Det återstår att utföra ett storverk för själar i Skandinavien. Låt ingen slappna av eller förlamas, när Ni har försäkran om, att änglar med bosättningsrätt i den Eviges stora tält, ja, i Guds närvaro, och som skådar Guds härlighet, faktiskt är Era medhjälpare. Tänker Ni samverka med dem i uppbyggnaden av varje inrättning, tjänande Gud under överinseende av de tjänande änglarna?

Vem förmår att beräkna värdet av de mänskosjälar, för vilka deras Furste, deras Kung, Sonen till den oändlige Guden, utgav sitt fläckfria liv i en skamlig död, för att rädda alla, som tror på honom? I fall samtliga förstode detta, som de borde göra, vilket verk skulle de då inte åstadkomma genom sina händer, i form av de allvarligaste, ihärdigaste insatser, för att gå riktigt på djupet, ty genom den Helige Andes verkande kan de, med hjälp av rösten och sina ekonomiska medel, leda många själar till att undfly mörkrets kedja och Satans helvetiska stämplingar, samt tvättas rena från sina synder i Lammets blod! O, låt verket tränga allt djupare in! Änglar i himmelen gläder sig åt, att se syndare verkligen ångra sina överträdelser och vända sig till den levande Guden. “{N}i inte är era egna? Ty ni är dyrt köpta. Så prisa därför Gud i er kropp och i er ande, som tillhör Gud.” {Första Korintierbrevet 6:19-20, Reformations-Bibeln.}
Ellen G. White
St. Helena, Cal., 
den 20. November, 1900.

Senare
Medan föregående blev tryckt, skickades följande tilläggsvädjan från syster White, till förmån för hälsohemmet i Skodsborg, Danmark. Verksamheten vid hälsohemmet är lika mycket en del av Herrens arbete i Skandinavien, som förlagsverksamheten; för att undvika förvirring, ansågs det vara klokast, att sända ut båda uppropen tillsammans, och låta båda kollekter tillfalla samma kassa, varifrån medel går att överföra.

Måtte de himmelska förnuftsväsendena få tillfälle att fröjda sig, och våra bröders hjärtan bli gjorda lyckliga, genom det givmilda gensvar, som kommer att följa på uppropen! 
Geo A. Irwin

Upprop till förmån för vårt hälsohem i Danmark
I Skodsborg, en förort till København, har våra bröder inrättat ett hälsohem. De sjösatte hoppfullt projektet, under övertygelsen att de utförde exakt det verk, som Gud har ålagt sitt folk. Allmänt sett har våra bröder inte intresserat sig lika mycket för inrättandet av hälsohem i de europeiska länderna, som de borde ha gjort, och våra kära bröder ansvariga för Skodsborgs Sanatorium har ryckt fortare framåt, än tillgängliga medel tillåtit, så nu har de drabbats av vanskligheter och ångest.

Jag är allvarligt oroad, när det gäller svårigheterna och farorna, som omger våra inrättningar i Skandinavien. Mitt sinne manar mig starkt till, att rikta ett upprop till vårt folk, inte bara för förlaget Christiania, utan också för det danska hälsohemmet. Det har visats mig, att fienden ivrigt inväntar ett tillfälle till, att ödelägga dessa institutioner, vilka är Guds redskap till mänskosläkets återställelse. Skall Satans önskan bli uppfylld? Skall vi låta dessa inrättningar vridas ur händerna på oss och deras goda verksamhet hejdas? Skall vi låta våra bröder ensamma utstå följderna av sina felräkningar, bara för att de har begått misstag? Är detta det sätt, som Kristus har behandlat oss på?

Såsom Kristus behandlar oss, så måste vi behandla våra bröder, som befinner sig i trångmål. Bröder, det är dags för oss, att intressera oss för dessa institutioner. Våra amerikanska bröder borde komma till deras undsättning. Våra skandinaviska bröder i Amerika borde bli gjorda särskilt uppmärksamma på detta, för att vidta kraftfulla åtgärder. Likaså bör syskonen i Danmark, Norge och Sverige få klart för sig, att här är deras tillfälle, och att de nu förväntas att komma till Herrens verks undsättning.

Det är ofta fallet, att när en person tyngd av en svår börda står framför en brant uppförsbacke, hotad av nedstämmande omständigheter, och är i behov av glada, starka medhjälpare i arbetet med, att få det tunga lasset uppför backen, går mycken tid åt till klander och åthutningar samt irritation. Men det avhjälper inte det uppkomna läget; därmed rubbas inte lasset. Personerna, som tyngs mest av lasset, varken behöver eller förtjänar de hårda orden. Dessa skulle hellre riktas till dem, som borde ha tagit på sig sin del av bördan tidigare. Men hårda ord kunde även då vara olämpliga, och de skulle helt säkert vara gagnlösa. Vår första tanke borde i stället vara: Hur kan vi gemensamt lyfta bördan? Tiden är dyrbar. För mycket står på spel, för att vi skall riskera dröjsmål.

Jag uppmanas enträget av Herrens Ande till, att stöta i larmbasunen, för att samla hela vårt folk, som älskar Gud och hans sak, så att de kommer till undsättning för hans inrättningar i Europa, vilka nu är i skriande behov av hjälp. Måtte de, som förtröstar på Gud och tror på hans ord, nogsamt betänka sina förmåner, sitt ansvar och sin plikt i förhållande till sina bröder i Europa, som har använts av Gud, för att inleda ett gott verk. Om vi nu försummar, att göra vår plikt som Guds hjälpande hand, genom att undanröja det skandinaviska förlagshusets och hälsohemmets utmaningar, kommer vi att gå miste om en stor välsignelse.

Vid undsättandet av våra institutioner i Europa skall tålamod, kärlek och kristen artighet användas. Därmed kommer vi att visa oss äga en sund tro och friska själar. I fall vi skulle anklaga företståndarna vid Skodsborgs Sanatorium, som är ansvariga för verkets tillväxt där, för världslig äregirighet och en önskan om, att förhärliga sig själva, skulle vi vara orättvisa mot dem. De var sysselsatta med, att arbeta för Guds förhärligande; och ett verk har åstadkommits, som nått långt i sitt inflytande för det goda, och som i hög grad irriterar rättfärdighetens fiende.

Vilka tänker nu ställa sig på Herrens sida? Vilka tänker räcka honom en hjälpande hand, genom att helhjärtat lyfta bördan? Vilka tänker uppmuntra de nedtryckta till, att lita på Herren? Vilka tänker ge prov på den tro, som varken skakar eller bringas på fall, utan med vars bistånd de hastar framåt mot segern? Vilka tänker nu eftersträva att bygga upp det, som Satan eftersträvar att riva ned – en verksamhet, som borde gå starkt framåt? Vilka tänker nu göra för sina bröder i Europa det, som de själva skulle vilja få gjort för sig själva, om rollerna vore ombytta? Vilka tänker således samverka med de tjänande änglarna? 

O, vilken åsyn det skulle bli för de iakttagande änglarna, att se inrättningar grundade för åskådliggörandet och spridandet av grundsatserna för bättring och kristet leverne – Guds redskap – glida ur händerna på dem, som kunde använda dem i Guds verksamhet, och läggas i händerna på världen! Herrens rikedomar står till förfogande, utlånade till oss som ett förtroende, för exakt sådana nödlägen som detta. Guds folk bör tjäna honom i sanning och rättfärdighet. De bör ta av sina Gudagivna medel, för att bistå sina medarbetare i en besvärlig tid. Samtliga våra menigheter bör nu agera helhjärtat och enhetligt i denna angelägenhet, fast beslutna att avvärja den stora olycka, som hotar saken, genom att skada eller rycka bort Herrens hjälpmedel. Änglar från Gud kommer att samverka med oss, för att befria inrättningarna i Danmark och Norge från deras skulder, så att inga förebråelser skall häfta vid Herrens sak.

Vi behöver uppodla den anda, som uppvisades av Abraham och Mose. Då kommer vi att uppvisa förtröstan på Gud och medlidande med de felande. Våra bröder i Skandinavien har, genom att låta verket där växa ur sin ekonomiska kostym, försatt sig själva i skuldfällan. Härigenom äventyras inrättningarnas framtid och sakens heder. Skall vi ytterligare förvärra belägenheten, genom att klandra och skälla, eller skall vi modigt ta itu med uppgiften framför oss – arbetet med, att befria förlagshuset och hälsohemmet från deras skuldbördor? Detta är utförbart. Åtgärder skulle ha vidtagits förut, om inte människor lagt sig i och hindrat dessa.

Herren manar sitt folk till självförnekande uppoffring. Låt oss samtliga förena oss i, att ge honom ett nyårsoffer, som lyfter den tunga bördan, som vilar på hans inrättningar i Skandinavien. Låt oss ge upp sådant, som vi tänkt att vi skulle handla åt oss själva för bekvämlighets eller för nöjes skull. Låt oss lära barnen, att förneka det egna jaget, och bli Herrens biträden i, att sprida hans välsignelser. Låt oss överlämna våra offergåvor med tacksägelse, och med en bön om, att Herren skall välsigna gåvorna, och mångfaldiga dem, såsom han gjorde med maten, som mättade de fem tusen.

Jag vädjar ivrigt till mina skandinaviska syskon, att de skall göra sitt bästa. Vi skall förena våra ansträngningar med Ert kärleksfulla och hjälpsamma arbete med, att återupprätta de institutioner, som nu hotas av undergång. Det finns tillräckligt mycket medel i händerna på Herrens förvaltare, för att uträtta detta verk, under förutsättning att de förenas i ömsint medlidande, för att återställa, hela och bringa hälsa och välstånd till Guds hjälpmedel. Hys tro på Gud. Håll ett fast grepp om handen på allmakten; ty Herren har, i händerna på sina förvaltare, en kassakista stor nog, för att läka alla sjukdomar hos inrättningarna i Europa.

De summor, som Ni ger, må vara blygsamma i jämförelse med sakens behov, men oroa Er inte. Gå framåt i tro, så kommer det som först tett sig hopplöst, att komma i annan dager. Mättandet av de fem tusen är en åskådningsundervisning för oss. Han, som mättade fem tusen män, förutom kvinnor och barn, med fem brödlimpor och två små fiskar, förmår att uträtta stordåd för sitt folk i dag.

Läs berättelsen om, hur profeten mättade ett hundra män: “Det kom en man från Baal-Salisa och han hade med sig förstlingsbröd åt gudsmannen, tjugo kornbröd och ax av grönskuren säd, i sin påse. Då sade Elisa: ’Ge det åt folket att äta.’ Men hans tjänare sade: ’Hur skall jag kunna sätta fram detta till etthundra män?’ Han sade: ’Ge det åt folket att äta, ty så säger HERREN: De skall äta och få över.’” {Andra Konungaboken 4:42-43}

Vilken ödmjuk handling det var å Kristi sida, att stilla andras hunger med ett underverk! Han stillade hungern hos ett hundra söner åt profeterna, och sedan dess har han, ehuru inte på ett så tydligt och synbart sätt, om och om igen verkat, för att mildra effekterna av mänsklig svaghet. Om vi ägde bättre andlig urskiljningsförmåga, så att vi snabbare bleve varse Guds barmhärtiga, medlidsamma bemötande av sitt folk, vilken dyrbar erfarenhet skulle då inte bli vår! Vi måste se under ytan. Vi måste blicka i högre omfattning, än vi gör, in i Guds vidunderliga verk. Han har använt sig av personer, som inte står på vår sida i erkännandet av sanningen, men vars hjärtan han ofta har påverkat till att gagna hans folk. Herren har rätt slags personer i beredskap, typ mannen, som hade med sig maten åt profetsönerna.

När Herren ger oss ett arbete att utföra, låt oss då inte stanna till, för att ifrågasätta eller klandra. Ödsla inte tid på, att utröna det kloka hos befallningen, eller det tänkbara utfallet av Era ansträngningar, för att rätta till situationen. Med mänsklig syn sett, kan resurserna te sig otillräckliga, men i Herrens händer kommer de att vara mer, än nog. Tjänaren “satte … fram det till dem, och de åt och fick över, så som HERREN hade sagt.” {Andra Konungaboken 4:44.}

Vår tro behöver växa till. Vårt andliga leverne är avhängigt den Helige Andes livgivande kraft. Vi bör bli mera medvetna om Guds förhållande till dem, som han har köpt loss med blodet från sin enfödde Son. Vi bör eftersträva, att bistå genom glädje, handling och tro. Vi bör hysa tro på, att Guds rikes verk skall gå framåt.

Låt oss inte slösa bort tid, genom att förfasa oss över bristande resurser, utan göra det bästa av dem vi har. Kraft och förtröstan på Gud kommer att säkra resurser, fastän omständigheterna må te sig olycksbådande. Under förutsättning, att vi använder våra bästa medel, kommer Guds makt att göra det möjligt för oss, att nå massorna, som nu svälter, för att de saknar livets bröd. 

Skulle det förvåna oss, att Gud förökar de offergåvor vi bär fram till Honom i fröjd och kärlek? Vi har inte lärt oss häften av det vi borde av lärdomarna i Bibeln. Ett helgat sinne inser, att Gud gör gemensam sak med den, som skänker honom något av osjälviskhet; ty det tillvägagångssättet överensstämmer med himmelens välvilja. Vi behöver vidga och verkligen tro på våra vyer av Guds förhållande till denna värld och sitt folk, genom vilka han verkar, för att säkerställa sina avsikter. Genom en beröring från sin gudomliga hand och ett välsignelsens ord från sina läppar, är Jesus i stånd till, att öka på den blygsamma ransonen. Genom sin makt är han förmögen till, att öka på den blygsamma kassakistan, tills den är stor nog att sätta i händerna på hans tjänare, för att bedriva hans verksamhet.

Låt oss, när vi bistår syskonen i Danmark och Norge, lyfta bördan på ett ivrigt och ädelt vis, och låt Gud sköta resten. Låt oss förtrösta och tro på, att han skall föröka våra offergåvor, tills de är omfattande nog till att försätta hans inrättningar i Europa i trygghet.
Ellen G. White
St. Helena, Cal., 
den 3. December, 1900. 

- - - - - 

Den andra tiondet PH148 
Den andra tiondet

Sanatoriet i Sidney- Särskilt vittnesbörd
Vi har det mest tänkbara levande intresse för arbetet i Australien, och vi vill på allvar se det växa i dess olika grenar.. Och vi vill särskilt se det framgångsrika upprättandet av sanatoriet i Sidney. Detta verk har länge varit försenat och bör nu föras framåt med kraft.

Avsikten med sanatoriet.
Herren har upprepade gånger gett instruktioner om denna institutions betydelse, och nödvändigheten av att upprätta det. Han önskar att sanatoriet skall byggas så att vi kan samarbeta med Hans redskap, för att lindra den lidande mänsklighetens smärta.

I Sanatoriets arbete, skall läkare, föreståndare och sjuksköterskor samarbeta med Gud för att återföra den sjuke till hälsa. När de gör detta, samarbetar de med Honom när det gäller att återupprätta Hans bild i själen. Låt oss inte begränsa den Helige av Israel. Tjänstgör inte Kristus för oss i helgedomen däruppe, på Guds högra sida? Utför Han inte en medlartjänst för dem som lider fysiskt och andligt? Han inbjuder dem att komma till Honom som var död, men nu lever för alltid.

Gud vill att lidande människor skall lära sig hur de undviker sjukdomar, genom att praktisera rätt livsstil när det gäller mat, dryck och klädstil. Många lider under syndiga vanors förtryckande kraft, som skulle kunnat återställa sitt hälsotillstånd genom att på ett klokt sätt hålla livets och hälsans lagar och samarbeta med Honom som dog, så att de kan få evigt liv. Detta är den kunskap som män och kvinnor har användning för. De behöver undervisning i hur de kan studera de gudomliga lagar som Kristus har gett till mänsklighetens bästa. Det är sådant arbete som skall utföras på vårt sanatorium i Australien.

Guds redskap bör försöka följa i den gudomlige Helbrägdagörarens fotspår. De som kommer till Sanatoriet måste lära sig hur de skall sörja för kroppen, och komma ihåg orden: ”Eller vet ni inte att er kropp är ett tempel åt den helige Ande som bor i er och som ni har fått av Gud, och att ni inte tillhör er själva? Ni har blivit köpta och priset är betalt. Så förhärliga då Gud i er kropp!” (1 Kor 6: 19 - 20) Ja, vi är Guds egendom, och lydnadens steg mot naturlagarna är den direkta vägen till himlen. Den som har omvänt sig från villfarelsens sätt att äta, dricka och klä sig, förbereds för att höra och ta emot sanningen i ett gott och villigt hjärta. Många får en ny frist med fysiskt och andligt liv, genom att praktisera naturens lag och ta emot Guds förnyande nåd i sin själ. Att frukta HERREN är början till vishet. (Ordspr. 9:10) Låt visdomens röst bli hörd; för dess vägar är behagliga, och alla dess stigar är frid.

Göra allt vi förmår
Jag känner en särskild börda för sanatoriet i Sidney. Låt våra bröder och systrar noggrant studera vår tids situation under bön. De behöver göra allt de kan för att främja Sanatoriets arbete. De måste mest lita på sig själva, ty uppgiften har varit en tung börda för bröder och systrar i Amerika, och just nu anstränger de alla nerver för att lindra de tungt ansträngda institutionerna i Skandinavien. Vi gör det yttersta för att avhjälpa de kaotiska situationerna i Norge, Danmark och Australien.

Invånarna i det himmelska universet ser med intensivt intresse på Guds verksamheter på olika platser i världen. Låt vårt folk i Australien vakna upp och samla sig för att kunna hjälpa sanatoriet i Sidney. Låt dem göra allt som står i deras makt för att hjälpa denna institution att komma i gång så fort som möjligt. Gud säger: ”Vem skall jag sända, och vem vill vara vår budbärare?” Tag detta ord som ett budskap från himlen, som ni skall vara ordentligt uppmärksamma på, så att ni kan förstå det himmelska mannat, och vara beredda att svara: ”Här är jag, sänd mig.” (Jes. 6:8)

Evangeliets härlighet
Det är evangeliets härlighet som bygger på principen om att återupprätta den gudomliga bilden i det fallna människosläktet genom en ständig manifestation av välgörenhet. Detta arbete började i de himmelska salarna. Där beslöt Gud att ge människor ett omisskännligt bevis för den kärlek som Han såg på dem med. ”Ty så älskade Gud världen att han utgav sin enfödde Son, för att den som tror på honom inte skall gå förlorad, utan ha evigt liv.” (Joh. 3:16)

Gudomen blev berörd av medkänsla för människosläktet. Fadern, Sonen och den Helige Ande engagerade Sig fullständigt för att utarbeta frälsningsplanen. För att kunna genomföra denna plan, beslöts det att Kristus, Guds enfödde Son, skulle utge Sig själv som offer för synd. Vad kan mäta djupen av Hans kärlek? Gud vill göra det omöjligt för människor att säga att Han kunde ha gjort mer. Tillsammans med Kristus gav Han alla himlens resurser, så att ingenting saknades i planen för människans upphöjande. Här är kärlek - det betraktelsesätt som skulle fylla själen med outsäglig tacksamhet! O, vilken kärlek, vilken oförliknelig kärlek! Begrundandet av denna kärlek kommer att rena själen från all själviskhet. Det kommer att leda lärjungar till att förneka sig själva, ta korset på sig, och följa Frälsaren.

Alla bör delta
Upprättandet av församlingar och sanatorier är bara en ytterligare manifestation av Guds kärlek, och i detta arbete måste hela Guds folk uträtta sin del. Kristus byggde upp Sin kyrka här nere för att kunde visa på Guds nåd genom medlemmarna. Utöver världen upprättar Hans folk minnesmärken över Hans Sabbat, - tecknet mellan Honom och dem på att Han är den som helgar dem. Därigenom visar de att de har gett sin lojalitet tillbaka, och står fasta på Hans lags principer.

Sanatorier skall upprättas och ledas så att de kommer att få en utbildningskaraktär. De skall visa himlens välgörenhet för världen, och trots att Kristi synliga närvaro inte kan ses i byggnaden, skall medarbetarna ändå kunna åberopa löftet: ”Se, jag är med er alla dagar intill tidens slut.” Han har försäkrat oss att till dem som älskar och fruktar Honom, skall Han ge kraft att fortsätta det arbete som Han påbörjade på den här jorden. Han gick omkring och gjorde gott, undervisade de okunniga, och botade de sjuka. Och Hans arbete stannade aldrig vid att visa Sin makt till att bota sjuka. Han gjorde varje helbrägdagörelse till en möjlighet för att inprägla Hans kärleks och välgörenhets gudomliga principer i hjärtat. På det sättet skall Hans efterföljare arbeta.

Förena sig med änglarna. 
Det himmelska universets invånare är inriktade på att gå framåt och komma i nära kontakt med de mänskliga redskap som handlar som Guds hjälpande hand. När denna kärleksfulla mission utförs, blandar änglar sig med det fallna släktet, tjänar dem som skall vara Frälsarens arvingar. Gudomliga och mänskliga agenter inpräglar Guds bild i människorna i frälsningsarbetet. Alla som blir delaktiga av gudomlig natur har Gud utvalt till att förena sig med änglar när det gäller att genomföra frälsningsplanen med outtröttlig iver.

Det andra tiondet och dess syfte
För att folk bättre skall kunna samlas till religiösa tjänster, och dessutom kunna sörja för de fattiga, drevs förr in ett andra tionde av all intäkt. Beträffande det första tiondet hade Herren förklarat: ”Se, jag ger åt Levi barn allt tionde i Israel.” (4 Mos. 18:21) Men med hänsyn till det andra tiondet befallde Han: ”Inför Herren, din Guds, åsyn, på den plats som han utväljer till boning för sitt namn, skall du äta tiondet av din säd, ditt vin och din olja och de förstfödda av din hjord och din boskap, för att du skall lära dig att frukta Herren, din Gud, alla dagar.” Detta tionde, eller dess motsvarighet i pengar, skulle de under två år föra till den plats där uppenbarelsetältet upprättades. Efter att ha gett ett tackoffer till Gud, skulle givarna ge en särskild del till prästerna till minne av en religiös fest, i vilken leviterna, främlingarna, de faderlösa, och änkorna skulle kunna delta. Vart tredje år, skulle detta andra tionde användas hemma, för att underhålla leviten och den fattige, som Mose sade: ”Så att de kan äta sig mätta inom dina portar och bli mätta”. Detta tionde skulle bilda en fond som skulle användas till välgörenhet och gästfrihet.

De bidrag som hebréerna indrev till religiösa och kärleksfulla gåvor till nästan utgjorde totalt en fjärdedel av deras inkomst. Det lades en så tung skatt på människornas resurser att det kunde förväntas att de skulle utsättas för armod; men tvärtemot, det trofasta hållandet av dessa regler var en orsakerna till deras välstånd. ”För in allt tionde i förrådshuset, så att det finns mat i mitt hus. Pröva mig nu i detta, säger HERREN Sebaot, om jag inte kommer att öppna för er himlens fönster, och låta välsignelse strömma ut över er i rikt mått.” (Mal. 3:11) Skall vi som njuter evangeliets fulla ljus och privilegier, nöja oss med att ge mindre till Gud, än de som levde under den tidigare och mindre gynnsamma förvaltningen? Nej, eftersom de välsignelser vi åtnjuter är större, skall då inte våra förpliktelser vara proportionellt större?

En kallelse till handling
Skall inte vi som ett folk vakna upp till vårt ansvar? Skall vi inte visa vår kärlek till Gud och våra medmänniskor, genom att ge av våra medel, och föra arbetet framåt för vår tid, så länge vägen ständigt är öppen för att utföra Guds verk?

Principerna för Kristi kärlek kräver handling. När denna vädjan kommer till er, så låt ingen visa sin bristande tro genom att inte sända pengar till den plats där det finns störst användning för dem. Låt ingen ha en icke-troende hand och säga att pengar inte skall sändas till sanatoriet i Sidney. Slut er inte samman för att släcka välgörenhetens glöd, utan gå i stället samman för att underblåsa den till en stor och kraftig eld.

Alla pengar är Herrens, och vi kallar nu vårt folk i Australien till att gå samman och framgångsrikt utföra fullbordandet av verksamheten vid sanatoriet i Sidney. Det ljus jag har fått är att detta arbete kan och måste utföras. Låt inte sanatoriet bli förhindrat på grund av brist på resurser. Låt inte denna institution stå ofärdig, som en skam för våra församlingar. Låt dem som Herren har gett ekonomiska resurser hjälpa till med att göra denna verksamhet färdig. Genomför verket i Herrens namn, låt hela vårt folk resa sig och se vad det kan göra. Låt det visa att Guds Ande påverkar dem till handling.

Medan ni funderar över situationen, så ge Herren det som tillhör Honom i form av gåvor och offer. Kristi kärlek kräver era offer. Den vars hjärta är fyllt med Jesu kärlek kommer att kunna se ett minnesmärke i alla medmänniskor för den kärlek som Kristus gav uttryck för till mänskligheten. Denna kärlek kommer att få deras tacksamhet att strömma ut i barmhärtiga och välgörande ord och handlingar. När de tar emot och ger, arbetar de i harmoni med Kristi föredöme.

Den kärlek som kom till uttryck på Golgata bör födas till liv på nytt, stärkas, och spridas bland våra församlingar. Skall inte vi göra allt vad vi kan för att ge kraft åt de principer som Kristus förde in i den här världen? Skall inte vi eftersträva att upprätta och utan att dröja göra kärleken till nästan effektiv genom verksamheter som det nu genast finns behov av? Kristi troende folk skall för all framtid bevara Hans kärlek. Denna kärlek skall samla dem omkring korset. Den skall befria dem från all själviskhet, och binda dem till Gud och till varandra.

Vi måste mötas kring Golgatas kors i självuppoffring och självförnekelse. När ni står framför korset, och ser himlens konungslige Furste dö för er, kan ni då stänga era hjärtan och säga: ”Nej, jag har ingenting att ge?” Gud kommer att välsigna er då ni gör ert bästa. När ni närmar er nådens tron, när ni finner er själva knutna till denna tron med gyllene kedjor som kommit ned från himlen till jorden, för att dra människor ut ur syndens håla, då kommer ditt hjärta att gå ut i kärlek för dina bröder och systrar som lever utan Gud och utan hopp i världen.

Gud hjälper oss att känna att det är nu, just nu är det vår tid och möjlighet att arbeta för Mästaren. När vi inser vilken kärlek som har visats mot oss, kommer inte då vår kärlek att väckas och sättas i rörelse, så att ingenting förefaller oss att vara för mycket att göra för Gud? Låt oss göra något och göra det nu. Låt oss vakna upp ur vår tröghet, och gripa Guds kärleks inspiration, och arbeta, som det aldrig tidigare har arbetats för Mästaren. Låt var och en nu göra sin plikt, och aktivt arbeta tillsammans med Jesus Kristus. Ett liv som förskönats med helighet är inte ett liv i passivt grubbleri, utan ett liv fyllt med seriös tjänst för Mästaren, vilkens ljus skiner mer och mer ända fram till den fullkomliga dagen. Som sjundedags-adventister, har vi ett uppdrag att utföra genom att vittna för Kristus. Om Herren verkligen kommer, är det dags att sälja det vi har, och ge välgörenhetsbidrag. Det är dags att ge era pengar till växlarna, dags att sätta in varje krona ni kan spara i Herrens kassa, så att institutioner kan byggas för att utbilda medarbetare, som skall instrueras precis som de undervisades som gick i profetskolorna. Om Herren kommer och finner att ni tjänar Honom på det sättet, kommer Han att säga: ”Bra, du gode och trogne tjänare. Du har varit trogen i det lilla. Jag skall sätta dig över mycket. Gå in i din herres glädje!” 

- - - - - 

Särskilda Vittnesbörd om Kolportage av Boken ”Såningsmannen” PH153 
Särskilda Vittnesbörd om Kolportage av Boken ”Såningsmannen”

Tack vare Guds försyn förekommer det särskilda tillfällen, när vi måste resa oss upp, för att besvara Guds kall och göra bruk av våra medel, vår tid, vårt förstånd, hela vårt liv, kropp, själ och ande, för att uppfylla Hans krav med alla våra förmågor. Så är det just nu. Guds sak står på spel. Hans institutioner är i fara, och på grund av den fruktansvärda skuldbörda, som de kämpar med, förhindras arbetet på alla fronter. Just nu, i vår stora nöd, har Gud banat väg genom svårigheterna, och inbjuder oss till, att samarbeta med Honom, för att förverkliga detta syfte. Det är Hans plan, att boken ”Såningsmannen” skall spridas, för att hjälpa våra skolor, och Han kallar oss alla, som älskar sanningen, att göra vår del och föra ut denna bok i världen. Härigenom prövar Han Sitt folk och Sina institutioner, för att se, om de vill samarbeta och hysa samma inställning till självförnekelse och självuppoffring.

Vi måste bli män och kvinnor för Guds stora tillfälle, ty det föreligger ett stort ansvar och finns omfattande möjligheter inom räckhåll för alla, som står inskrivna under Kristi banér, för att utföra livets tjänst. Det är Guds plan, att vi skall förhärliga Honom, genom att använda alla förmågor såsom Hans. Här gäller det Hans tjänst som det viktigaste i tillvaron. Han önskar, att vi skall arbeta med alla våra kunskaper och krafter, för att genomföra det mål, som Han har för våra liv. Just nu måste det utföras ett avgjort arbete, för att förverkliga Guds plan. Just nu måste varje insats gå att räkna för Mästaren, när vi säljer boken ”Såningsmannen”. Gud önskar, att Hans folk skall få livskraft till, att arbeta som aldrig förr - både för deras eget bästa och för uppbyggandet av Hans sak. Det arbete, som Han kallar dem till att göra, kommer att bli till välsignelse för dem. Deras hjärtan kommer att bli mjukare, deras tankar mera andliga, deras tjänst mera Kristuslik; för tjänande änglar kommer att vara omkring dem. De, som inte blir varse det nödvändiga i, att utföra arbetet ordentligt, och allvarligt, utan som ger uttryck för vantro och klander, kommer att mista den frid och glädje, som kommer sig av, att genomföra Guds syften.

Låt alla besinna sig; ty det är en allvarlig och högtidlig sak att leva. Våra liv tillhör inte oss själva; vi hålls uppe genom Guds kraft, och Jesus önskar, att leva Sitt liv i oss, utvecklande våra karaktärer. Nu föreligger det ett tillfälle, som Guds folk inte har råd att mista! Gud kallar oss till handling, så att våra utbildningsinrättningar befrias från sina skulder. Låt Guds plan förverkligas enligt Hans egen ordning. Det mesta av detta måste göras - det är ju en Herrens möjlighet! Predikanterna i våra församlingar, konferensernas ordförande måste vakna upp. Varje församling måste stå upp och göra allt i sin kraft. Varje familj och enskild måste helga sig själv till Gud, och avlägsna ondskans surdeg ur hjärtat, ur hemmet och ur församlingen. Låt barnen göra en del. Alla måste arbeta tillsammans; inga tillfällen får gå till spillo. Vi måste göra vårt bästa i denna tid, för att kunna ge Gud våra offer, och genomföra Hans bestämda vilja, och därvid få möjlighet till, att vara vittnen för Honom och Hans sanning i en mörk värld. Alla måste göra det möjligt för sig, att försätta sig själva dit, där de säkert kommer att få sina böner besvarade; ty Kristus säger: ”Om ni förblir i mig och mina ord förblir i er, så be om vad ni vill, och ni skall få det.” {Johannesevangeliet 15:7.}

Det behövs helgjutna insatser från dem, som känner en börda för detta arbete; det måste undervisas, så att medarbetarna blir medvetna om verkets viktighet, och för att alla skall uppamma en självförnekande och självuppoffrande anda under varje steg framåt, offer, som ingen av Kristi efterföljare kan göra, eftersom de aldrig har haft den position, som Han hade. Han var den mest upphöjde i de himmelska salarna; men Han lade ifrån Sig Sin härlighet, och kom till denna jord, för att lida för syndare.

Med all den självförnekelse och självuppoffring, som fordras av oss i detta arbete, mitt uppe i alla de obehagliga ting vi kommer att råka ut för, skall vi alltid betänka, att vi bär oket tillsammans med Kristus, delar Hans vänliga överseende, självförnekande och självuppoffrande anda. Denna anda kommer att öppna vägen för oss, och skänka oss framgång i arbetet, därför att Kristus är vårt rekommendationsbrev till folk. I fall vi möter vanskligheter i vårt arbete, måste vi se på Honom, som är vår tros Upphovsman och Fulländare. Då skall vi varken misslyckas eller tappa modet; vi skall klara av svårigheterna som goda soldater åt Jesus Kristus.

När vi hela tiden litar på Gud, och utövar självförnekelse, kommer medarbetarna inte att så enkelt hållas tillbaka; för de kommer att erinra sig, att det överallt finns själar, som Herren har bruk för, och som Djävulen söker efter, för att binda dem i syndens slaveri, för att bringa Guds lag i vanrykte. Herren Jesus, som gör kolportörerna sällskap, är Mästerarbetaren; den Helige Ande verkar genom dem, och ger exakt de intryck, som behövs.

I Bibeln läser vi: ”Var inte tröga när det gäller nit, var brinnande i anden, tjäna Herren.” {Romarbrevet 12:11.} Alla grenar i Guds verk förtjänar flitigt arbete, men inget förtjänar mera flit, än kolportaget i denna tid. Ingen arbetar med förväntan om lön i detta liv, utan med blicken fästad på priset, sedan mållinjen har passerats. Nu behövs det män och kvinnor, som är lika pliktuppfyllande, som kompassnålen är säkert vänd mot norr - män och kvinnor, som vill arbeta, utan att deras väg är asfalterad, och alla hinder avlägsnade. Om vi söker Herren och blir omvända; om vi efter eget val blir fria och glada i Gud; om vi reagerar på Hans nådiga kall med hjärtats glada iver, bär Kristi ok, det vill säga lyder och tjänar, kommer våra vanskligheter att röjas undan, och vårt knorrande upphöra, och många av de frågor, som må ställas, kommer att gå att besvara.

Jag är väldigt glad för, att det visas mycken harmoni i arbetet, för att genomföra detta Guds mål, och få ut det mesta av Hans försyn. Men låt ingen tröttna på, att göra gott, för i sinom tid skall vi ta glädjesprång, om vi inte ger upp halvvägs till målet. Mina bröder, låt oss hysa tro på Gud, och sedan vi, genom helgad kraft och mycken bön, har gjort vårt yttersta i arbetet för våra skolor, skall vi se Guds härlighet. När trångmålet är över, kommer utfallet att vara desto trevligare.

När vi utför detta verk, kommer det att ses som en fyrfaldig välsignelse - en välsignelse för våra skolor, för världen, för kyrkan och för oss själva. När det samlas medel till hjälp åt skolorna, skall vi så sanningens frön i många själar, som vill motta dem, och som helgas därigenom. Om våra församlingars medlemmar anstränger sig självuppoffrande, kommer de härigenom att förenas, så att de blir helgade till kropp, själ och ande, likt ärans kärl, beredda att ta emot den Helige Ande, som Gud kommer att utdela. De, som försöker, att göra Guds vilja, och därvid använder alla sina förmågor på bästa sätt, kommer att bli kloka arbetare för Guds rike. De kommer att lära sig läxor av största betydelse för dem, och de kommer att känna den största lycka, som ett förnuftigt väsen kan märka av. Dem kommer att skänkas förståndets frid, nåd och kraft.

Dessa är frukterna, som förvisso skall skördas, om vi förverkligar Guds avsikt. Låt oss alla då vara trofasta i detta arbete. Låt oss göra vårt bästa, för att lägga fram denna bok för folk. Låt oss genomföra detta arbete, utan att vika tillbaka, i Herrens namn. Hans plan måste försvaras, och när detta är fullbordat, kommer Gud att visa oss, vad vi skall göra härnäst.
 Fru E. G. White.