1 08 1849 The Present Truth Kära bröder och systrar!   
Vad vi har sett och hört beträffande farsoter, är bara början på det, som vi kommer att få se och höra. Snart kommer de döda och döende att ligga runt omkring oss. Jag såg att somliga kommer att vara så förhärdade, att de till och med kommer att göra narr av Guds straffdomar. Då kommer Herrens slagna att täcka jordens yta från ena änden till den andra; de kommer inte att bli sörjda, ihopsamlade eller begravda; däremot kommer likstanken att stiga upp från hela jordklotet. Endast de, som äger den levande Gudens insegel, kommer att skylas från vredesstormen, som snart kommer att drabba dem, som har förkastat sanningen.     
I denna prövningens tid behöver vi uppmuntra och trösta varandra. Satans frestelser är större nu, än någon gång tidigare; ty han vet att hans tid är kort, och att väldigt snart kommer varje persons eviga öde att avgöras - till liv eller död. Nu är inte stunden för att sjunka ihop under besvikelser och prövningar; utan vi måste stå ut under alla våra bedrövelser, och fullt och fast lita på Jakobs mäktige Gud.     
Herren har visat mig, att hans nåd är tillräcklig vid alla våra prövningar; och fastän de är större än någonsin förut, kan vi, om vi i allt förlitar oss på Gud, segra över varje frestelse, och genom hans nåd triumfera.     
Om vi trotsar våra prövningar, och vinner seger över Satans frestelser, då har vår tro bestått eldprovet, vilket är långt värdefullare än guld, och blir vi starkare och står bättre rustade att möta nästa. Men om vi sjunker ihop, och ger efter för Satans frestelser, kommer vi att bli svagare och inte vinna någon belöning för prövningen. Alltså kommer vi heller inte att stå lika väl förberedda att möta nästa. På så vis kommer vi att fortlöpande försvagas, tills Satan helt har oss i sitt våld. Vi måste vara iförda Guds hela vapenrustning, och vara redo varje ögonblick på konflikt med mörkrets makter. När frestelser och prövningar drabbar oss med full kraft, låt oss då uppsöka Gud och kämpa med honom i bön. Han kommer inte att sända oss iväg tomhänta; utan kommer att skänka oss nåd och styrka till seger, för att omintetgöra fiendens kraft. O, att alla såge dessa saker i deras rätta ljus, och uthärdade vanskligheterna som bra soldater åt Jesus. Då skulle Israel marschera framåt, starka i Gud, och i styrkan hos hans makt.     
Gud har visat mig, att han gav sitt folk en bitter kalk att dricka, för att luttra och rena dem. Drycken smakar förfärligt, och de kan göra den än mer motbjudande genom att muttra, klaga och grina. De, som reagerar så, måste dricka på nytt; ty den första klunken har inte haft avsedd verkan på hjärtat. Och i fall den andra klunken inte heller har avsedd verkan, då måste de ta en till och en till, intill dess att drycken verkligen fungerat, annars förblir de smutsiga och orena i hjärtat. Jag såg, att den bittra kalken går att göra lindrigare med hjälp av tålamod, uthållighet och bön, och att den kommer att ha önskad verkan på hjärtat åt dem som tar emot kalken på detta sätt, och då kommer Gud att äras och förhärligas. Det är ingen liten sak att vara kristen, och ägas och godkännas av Gud. Herren har visat mig somliga, vilka bekänner den närvarande sanningen, men vars liv inte överensstämmer med deras bekännelse. Nivån på deras fromhet är alldeles för låg, och därför kommer de till korta vad gäller biblisk helgelse. Vissa deltar i fåfänga och opassande samtal; och andra ger efter för jagets krav. Vi kan inte mena att vi skall tillfredsställa egot, leva och uppträda som världen, njuta av dess nöjen, och umgås med världsligt folk samt regera med Kristus i härligheten.     
Vi måste ta del av Kristi lidanden här, om vi skall ta del av hans härlighet härefter. I fall vi söker att gynna oss själva, att i högsta grad göra oss själva glada, i stället för att försöka att göra Gud glad samt gynna hans dyrbara, skadade sak, kommer vi att vanära Gud och det heliga, som vi bekänner oss till.     
Vi har bara en gnutta tid kvar att verka för Gud. Ingenting borde räknas som alltför dyrbart att uppoffra för Jesu kringspridda och sargade hjords frälsning. De, som nu ingår förbund med Gud genom uppoffring, kommer snart att föras hem för att bli delaktiga av en rik belöning, och äga det nya riket för alltid och evinnerligen.     
O, låt oss leva helhjärtat för Herren och visa genom ett välartat liv och gudfruktigt uppträdande, att vi har varit hos Jesus, och är hans saktmodiga och ödmjuka efterföljare. Vi måste arbeta, medan dagen varar, ty när vansklighetens och ångestens mörka natt stundar, kommer det att vara för sent att verka för Gud. Jesus är fortfarande i sitt heliga tempel, och tar nu emot våra offergåvor, våra böner och våra bekännelser av fel och synder, samt vill nu förlåta Israels samlade synder, så att de går att sudda ut, innan han lämnar helgedomen. När Jesus lämnar helgedomen, då kommer de som är heliga och rättfärdiga att fortsätta att vara heliga och rättfärdiga; ty då har samtliga deras synder strukits ut, och de har då beseglats med den levande Gudens insegel. Men de, som är orättfärdiga och smutsiga, kommer att fortsätta att vara orättfärdiga och smutsiga; ty då kommer det inte att finnas någon Präst i helgedomen som bär fram deras offergåvor, deras bekännelser och böner inför Faderns tron. Alltså måste det, som görs för att rädda själar från den kommande stormen av vrede, göras innan Jesus lämnar det allra heligaste i den himmelska helgedomen.     
Herren har visat mig, att dyrbara själar svälter, ja, dör för att de saknar den närvarande, beseglande sanningen, alltså mat i rätt tid; och att de raska budbärarna bör hasta åstad, för att utfordra den lilla hjorden med den närvarande sanningen. Jag hörde en ängel säga: "ge fart åt de snabba budbärarna, ge fart åt de snabba budbärarna; ty snart avgörs fallet för varje själ, antingen döms vederbörande till liv eller till död."     
Jag såg, att det fordrades av dem med medel, att de skulle bistå budbärarna, som Gud hade kallat till sin tjänst, och att då dessa färdades från ort till ort, skulle de vara trygga mot den förhärskande farsoten. Men i fall vissa fore åstad, trots att Gud inte hade kallat dem, skulle de riskera att dödas av farsoten; således bör var och en ingående söka att få veta sin tjänst, och bli säker på, att vederbörande handlar enligt den Helige Andes anvisning.   

1 04 1850 The Present Truth Till den "Lilla Hjorden"    
<i> Kära bröder! </i> - Den 26. Januari gav Herren mig en syn, som jag skall berätta om. Jag såg, att vissa ibland Guds folk var oförståndiga och som i dvala; ja, de var bara halvvakna, och de insåg inte, vilken tid vi lever i; ej heller förstod de, att "mannen" med "sopkvasten" hade kommit in och att somliga av dem riskerade att sopas undan. Jag bönade och bad Jesus om att frälsa dem, att låta dem leva litet längre, och låta dem se sin ohyggliga fara, så att de skulle göra sig redo, innan det skulle vara för sent för alltid. Ängeln sade: "Ödeläggelse kommer som en stark virvelvind." Jag bönade och bad ängeln om, att hysa förbarmande och rädda dem som älskade denna värld, och var fastbundna vid sina ägodelar, och inte ville lösgöra sig ifrån dem, samt offra dem för att ge fart åt budbärarna som var på väg för att utfordra de hungriga fåren, vilka höll på att gå under beroende på brist på andlig föda.     
Då jag betraktade stackars själar, som var döende på grund av att de saknade den närvarande sanningen, och en del som bekände sig till att tro på sanningen, bara lät dem dö, genom att undanhålla de nödvändiga medlen för att föra Guds verk vidare, blev synen outhärdlig, och jag bad ängeln att låta mig slippa den. Jag såg, att då Guds sak krävde en del av deras tillhörigheter, gick de, likt den unge mannen som uppsökte Jesus [Matt. xix: 16-22], sorgsna bort; och att snart skulle gisslet fara fram som en översvämmande flod och ta med sig alla deras ägodelar, och då skulle det vara för sent att offra jordiska tillhörigheter och samla ihop till en skatt i himmelen.     
Jag såg den härlige Förlossaren, ståtlig och älsklig, då han lämnade härlighetens domäner och kom till den här mörka och isolerade världen, för att offra livet och dö, den rättfärdige för de orättfärdiga. Han tog emot det grymma hånet och gisslandet, och bar den flätade törnekronan, samt svettades stora blodsdroppar i örtagården; samtidigt vilade hela världens synder på honom. Ängeln frågade: "Av vilken orsak?" O, jag såg och visste att det var för vår skull; för våra synders skull led han allt detta, för att han med sitt dyrbara blod skulle kunna återköpa oss åt Gud.     
Sedan visades åter för mig dem, som inte var villiga att göra sig av med denna världs saker och ting för att frälsa själar på väg mot undergången, genom att sända dem sanningen, medan Jesus står inför Fadern, hänvisande till sitt blod, sina lidanden och sin död för dem; och medan Guds budbärare väntade, redo att till dem ha med sig den frälsande sanningen, så att de skulle kunna bli beseglade med den levande Gudens insegel. Det var svårt för vissa, som sade sig tro på den närvarande sanningen, att ens överlämna Guds egna pengar till budbärarna - pengar, som Gud hade lånat ut till dem, för att de skulle förvalta dem.     
Sedan visades åter igen för mig den lidande Jesus, hans offer och omätbara kärlek, som till och med kom honom att ge sitt liv för dem; och därpå liven åt dem, som menade sig vara hans efterföljare, som ägde denna världens goda och som betraktade det som något väldigt stort, att bispringa frälsningens sak. Ängeln sade: "Kan sådana få rätt till himmelen?" En annan ängel svarade: "Nej, aldrig, aldrig, aldrig. De, som är likgiltiga för Guds sak på jorden, kan aldrig sjunga den förlossande kärlekens sång ovan där."     
Jag såg, att det livfulla och raska verk som Gud uträttade i världen, snart skulle komma att avkortas och avslutas i rättfärdighet, samt att de snabba budbärarna måste hasta för att söka sig fram till den spridda hjorden. En ängel sade: "Är alla budbärare? Nej, nej, Guds budbärare har ett budskap."     
Jag såg, att Guds sak hade sinkats och vanhedrats av vissa omkringresande, som inte hade något budskap från Gud. Sådana kommer att behöva avlägga räkenskap inför Gud för varje dollar de har använt till resor dit det inte var deras skyldighet att fara; de pengarna kunde nämligen ha bidragit till Guds sak, och på grund av bristande medel härvidlag har själar svultit och dött, därför att de saknat andlig föda, som de kunde ha fått av Guds kallade och utvalda budbärare, i fall dessa bara hade haft medlen.     
Den kraftfulla sållningen har inletts och kommer att fortsätta, tills alla de sållats bort, som vägrar att gripa tag i och stå orubbliga för sanningen, samt offra för Gud och hans sak. Ängeln sade: "Tror Ni, att någon kommer att tvingas till uppoffringar? Nej, nej. Det måste röra sig om frivilliga uppoffringar. Det kommer att krävas allt, för att köpa åkern." - Jag ropade till Gud, att han skulle skona sitt folk, varav en del var nära att säcka ihop och dö.     
Jag såg, att de som har kraft till att arbeta med sina händer, och bidra till sakens vidmakthållande, var lika ansvariga för sin kraft, som andra för sina tillgångar.     
Sedan såg jag, att Gud den Allsmäktiges straffdomar nalkades snabbt. Jag bad enträget ängeln om, att vända sig till folket på sitt eget tungomål. Han sade: "All åska och blixt från Sinaiberget skulle inte röra dem i ryggen, som inte reagerar på de entydiga sanningarna hos Guds ord; och en ängels budskap skulle heller inte väcka upp dem."     
Därefter skådade jag Jesu skönhet och älsklighet. Hans klädnad var vitare, än vitaste vitt. Inget språk kan beskriva hans härlighet och upphöjda underbarhet. Alla, alla som håller Guds bud, kommer att få komma in i staden genom dess portar, och få rätt till livets träd, samt alltid vara i närheten av den underbare Jesus, vars anlete strålar klarare, än solen vid middagstiden.     
Sedan hänvisades jag till Adam och Eva i Eden. De åt av det förbjudna trädet, och därpå sattes en vakt med det flammande svärdet ut vid livets träd, och så fördrevs de från lustgården, för att de inte skulle äta av livets träd och bli odödliga syndare. Livets träd skulle komma att göra odödligheten beständig. Jag hörde en ängel fråga: "Vilken i Adams släkt har tagit sig förbi det flammande svärdet och ätit av livets träd?" Jag hörde en annan ängel svara: "Inte en enda i Adams släkt har tagit sig förbi det flammande svärdet och ätit av trädet; därför finns det heller ingen odödlig syndare. Själen, som syndar, skall dö för evigt; en död, som aldrig skall ta slut, utan hopp om uppståndelse; och därmed kommer Guds vrede att stillas."     
Jag såg, att de heliga kommer att vila i den Heliga Staden, och regera som kungar och präster i tusen år; sedan kommer Jesus att stiga ned med de heliga på Oljeberget, och berget kommer att dela på sig och bli till en mäktig slätt för Guds Paradis att vila på. Återstoden av jorden kommer inte att renas, förrän de onda väcks till liv igen (vid slutet på de tusen åren) och samlas kring staden; ty de ondas fötter kommer aldrig att vanhelga den förnyade jorden. Sedan kommer eld från Gud i himmelen och förtär dem; bränner upp dem, med rot och gren. Satan är roten, och hans barn är grenarna. Samma eld, som kommer att sluka de onda, kommer att rena jorden. <p>I hopp om odödlighet vid Jesu framträdande,<br><b> E. G. White. </b>  

21 07 1851 Review and Herald Till kvarlevan som är spridd ut över landet.    
Jag såg också att om Gud hade förändrat Sabbaten från den sjunde till den första dagen, skulle Han ha ändrat skriften i sabbatsbudet, som stod skriven på stentavlorna, som nu är i arken i det allraheligaste i himlens tempel.  Det skulle i så fall läsas på följande sätt: "Den första dagen är Herren, din Guds, sabbat". Men jag såg att det stod detsamma som när det skrevs på stentavlor av Guds finger och blev överlämnat till Moses vid Sinai: "Men den sjunde dagen är Herren, din Guds, sabbat." Jag såg att den heliga Sabbaten är och kommer att vara skiljemuren mellan Guds sanna Israel och icke-troende, och att Sabbaten är den stora fråga, som förenar hjärtan hos Guds kära, väntande heliga.    
Jag såg, att Gud hade barn, som inte ser och håller Sabbaten. De hade inte förkastat ljuset över den. I början av vedermödans tid blev de uppfyllda med den Helige Ande när vi gick ut och förkunnade Sabbaten på ett fullständigare sätt.  Detta retade upp kyrkosamfunden och dem som var adventister till namnet, eftersom de inte kunde motbevisa Sabbatens sanning. Vid denna tidpunkt såg alla Guds utvalda klart, att vi hade sanningen, och de kom ut ur sina samfund och uthärdade förföljelsen tillsammans med oss. Jag såg också svärd, hungersnöd, vederstyggligheter och stor förvirring i landet. De onda trodde att det var vi, som hade fört domen ned över dem. De reste sig upp och rådgjorde om att befria jorden från oss, eftersom de trodde att det onda då skulle förhindras.    
Under vedermödans tid, flydde vi alla från städer och byar men blev förföljda av de gudlösa, som gick in i de heligas hus med svärdet. De lyfte svärdet för att döda oss, men det bröts sönder och föll ned lika maktlöst som ett halmstrå. Då ropade vi alla dag och natt efter befrielse och ropet nådde upp till Gud. Solen gick upp och månen stod stilla. Floderna upphörde att rinna. Mörka, tunga moln kom upp och stötte emot varandra. Men det fanns en klar plats med en stabil härlighet, från vilken Guds röst kom som många vatten, som skakade himlen och jorden. Himlen öppnade och stängde sig och var i rörelse. Bergen skakade som vasstrån i vinden och kastade ojämna stenar ner på marken. Havet kokade som en gryta och kastade stenar upp på land. Och när Gud förkunnade dagen och timmen för Jesus återkomst och talade om det eviga förbundet med Sitt folk, uttalade Han en mening och gjorde därefter uppehåll, medan orden rullade över hela jorden. Israels Gud stod med människornas ögon riktade uppåt. De lyssnade till orden, när de kom från Jehovas mun och rullade över jorden, som dån från de största tordön. Detta var fruktansvärt högtidligt. Vid slutet på varje mening ropade de heliga: "Ära! Halleluja!" Deras ansikten lystes upp med Guds härlighet och de sken med den härlighet som Moses' ansikte hade, då han kom ned från Sinai. De onda kunde inte se på dem på grund av deras härlighet. När den eviga välsignelsen blev förkunnad över dem som hade ärat Gud genom att hålla Hans sabbat helig, ljöd ett mäktigt segerrop över odjuret och dess märke.    
Sedan började jubelåret, då landet skulle vila. Jag såg den gudfruktige slaven resa sig i triumf och seger och skaka av sig de kedjor som band honom. Hans onde herre var däremot förvirrad och visste inte, vad han skulle göra, ty de onda kunde inte förstå orden från Guds röst. Snart visade sig ett stort vitt moln. Det såg härligare ut än någonsin tidigare. Ovanpå det satt Människosonen. Först såg vi inte Jesus på molnet, men när det kom närmare jorden, kunde vi se Hans älskliga person. När detta moln först visade sig, var det tecknet på Människosonen i himlen. Guds Sons röst kallade fram de sovande heliga, klädda i härlig odödlighet. De levande heliga blev förvandlade på ett ögonblick och blev upptagna tillsammans med dem i molnvagnen. Överallt såg det härligt ut, då den rullade uppåt. På vagnens båda sidor fanns det vingar och under den fanns det hjul. Och när vagnen rullade uppåt, ropade hjulen: "Helig" och när vingarna rörde sig, ropade de: "Helig, helig, helig, HERREN Gud Allsmäktig". De heliga i molnet ropade: "Ära, Halleluja". Vagnen rullade uppåt mot den Heliga Staden. Jesus öppnade portarna till den Gyllene Staden och förde oss in. Här blev vi hälsade välkomna, ty vi hade hållit "Guds bud" och hade "rätt till Livets träd."    
Detta tempel bars upp av sju pelare, alla av genomskinligt guld, besatta med de underbaraste pärlor. De underbara saker jag såg där, kan jag inte beskriva. O, om jag kunde tala Kanaans språk. Då skulle jag kunna berätta en del om härligheten i den bättre världen. Där såg jag stentavlor på vilka de 144 000s namn stod ingraverade med guldbokstäver. Efter det att vi hade beskådat templets härlighet, gick vi ut och Jesus lämnade oss och gick till staden. Snart hörde vi på nytt Hans älskliga stämma säga: "Kom, mitt folk, ni har kommit ur den stora bedrövelsen och har gjort Min vilja och lidit för Min skull. Kom in till nattvardsmåltid, ty jag skall omgjorda Mig Själv och betjäna er." Vi ropade Halleluja, ära, och gick in i staden. Och jag såg ett bord av rent silver, det var många kilometer långt, ändå kunde våra ögon överblicka det. Jag såg frukterna från livets träd, manna, mandlar, fikon, granatäpplen, druvor och många andra slags frukter. Jag bad Jesus låta mig äta av frukten . Han sade: Inte nu. Den som äter av detta lands frukt, kommer aldrig tillbaka till jorden. Men om en liten stund skall du, om du är trofast, både äta av frukten från Livets träd och dricka av källans vatten. Och Han sade: Du måste återvända till jorden och berätta för andra om vad Jag har uppenbarat för dig. Sedan bar en ängel mig vänligt ned till denna mörka värld. Ibland tycker jag, att jag inte längre kan stanna här, allting på jorden ser så dystert ut. Jag känner mig mycket ensam här, för jag har sett ett bättre land. O, om jag hade vingar som en duva, då skulle jag flyga bort och finna vila.    
Herren gav mig följande vision år 1847, medan jag var i Topsham. Jag och bröderna var samlade på sabbaten.    
Vi lade märke till en ovanlig bönens ande. Medan vi bad, föll helig Ande över oss. Vi var mycket lyckliga. Snart var jag förlorad för jordiska ting och fick en avslutande vision om Guds härlighet. Jag såg en ängel flyga fort fram till mig. Han bar mig snabbt från jorden till den heliga staden. I staden såg jag ett tempel, som jag gick in i. Jag kom igenom en dörr, innan jag kom till det första draperiet. Detta draperi blev draget åt sidan och jag gick in i det heliga. Här såg jag rökelsealtaret, ljusstaken med sju lampor och bordet, på vilket skådebröden ligger. Efter att ha sett det heligas härlighet, drog Jesus det andra draperiet åt sidan och jag gick in i det allraheligaste.    
I det allraheligaste såg jag arken. Översidan och sidorna av den var av renaste guld. På varje ände av arken stod en vacker kerub med sina vingar utspridda för att beskydda den. Deras ansikten var vända mot varandra och de tittade nedåt. Mellan änglarna stod ett rökelsekar av guld. Över arken, där änglarna stod, var en synnerligen klar härlighet, som såg ut som en tron där Gud bodde. Jesus stod vid arken. Medan de heligas böner kom upp till Jesus, skulle rökelsen från rökelsekaret stiga upp, och Han sände de heligas böner med rökelseröken till sin Fader. I arken fanns en guldkruka med manna, Arons stav som blomstrade och stentavlorna, som var ihopslagna som en bok. Jesus öppnade dem och jag såg de tio budorden skrivna på dem med Guds finger. På en av tavlorna stod fyra, och på den andra sex. Det fjärde budet på den första tavlan (sabbatsbudet) lyste klarare än de andra sex, ty Sabbaten var utvald för att hållas helig i Guds heliga namn. Den heliga Sabbaten såg underbar ut - en strålglans av härlighet omgav den helt. Jag såg att Sabbaten inte var fastnaglad vid korset. Om den var det, var de andra nio buden det också. Då skulle vi kunna gå ut och bryta mot dem allesammans, likaväl som att bryta mot det fjärde. Jag såg att Gud inte hade förändrat Sabbaten, ty Han ändrar aldrig. Påven hade emellertid ändrat det från den sjunde dagen till den första dagen i veckan, ty han skulle förändra tider och lagar.    
Eftersom Gud har visat mig adventfolkets resor till den Heliga Staden och den rika belöning de får, som väntar på sin Herres återkomst från bröllopet, bör det sannolikt vara min plikt att ge en kort skildring av vad Gud har uppenbarat för mig. De kära heliga har gått igenom många prövningar. Men vår nöd, som varar ett ögonblick och väger lätt, bereder åt oss på ett oändligt rikt sätt en härlighet, som väger tungt och varar i evighet. Vi riktar inte blicken mot det synliga utan mot det osynliga. Ty det synliga är förgängligt, men det osynliga är evigt. Jag har försökt att föra med mig en god redogörelse och några få druvor från det himmelska Kanaan. Därför vill många stena mig, liksom menigheten bad att få Kaleb och Josua stenade för deras redogörelse. (4 Mos 14,10) Jag förklarar emellertid för er, mina bröder och systrar i Herren, att det är ett gott land och att vi kan gott gå framåt och ta det i besittning.    
Medan vi bad vid familjealtaret, föll helig Ande över mig, och det verkade som om jag reste mig högre och högre, långt över den mörka världen. Jag vände mig om för att se adventfolket i världen, men kunde icke finna dem, då en röst sa till mig: "Titta igen, och se litet högre upp." Då lyfte jag mina ögon och såg en rak och smal stig, som gick högt över världen. På denna stig gick adventfolket till den stad, som låg vid stigens bortre ände. De hade ett klart ljus uppsatt bakom sig vid den stigens första ände. En ängel berättade för mig, att det var midnattsropet. Detta ljus kastade sitt sken längs hela stigen och lyste för deras fötter, så att de inte snubblade. Och om de höll sina ögon fästade på Jesus, som var strax framför dem och som ledde dem till staden, befann de sig i säkerhet. Men snart blev några trötta. De sade, att staden låg en bra bit bort och att de hade förväntat sig, att de skulle ha kommit fram tidigare. Då ville Jesus uppmuntra dem genom att upplyfta Sin ärorika högra arm och från Hans arm kom ett härligt ljus som böljade fram över adventfolket och de ropade "Halleluja"! Andra förnekade snabbt ljuset bakom sig och sade att det, som hade lett dem så långt ut, inte var Gud. Ljuset bakom dem slocknade ut och lämnade deras fötter i fullständigt mörker. De snubblade och släppte sitt ögonmärke och förlorade Jesus ur sikte och föll ner från stigen, ner i mörkret och den onda världen där nere. Snart hörde vi såsom bruset av många vatten Guds röst, som gav oss dagen och timmen för Jesus ankomst. De levande heliga, 144 000 till antalet, kände igen och förstod rösten, medan de onda tänkte att det var tordön och jordskalv. Då Gud talade, utgöt Han helig Ande över oss. Våra ansikten började då lysa upp och skina med Guds härlighet, som Moses gjorde, då han kom ner från Sinai berg.    
De 144 000 var alla beseglade och fullständigt förenade. På deras pannor stod skrivet: Gud, det Nya Jerusalem och en strålande stjärna, som innehöll Jesus nya namn. I vårt lyckliga, heliga tillstånd var de onda rasande. De ville rycka våldsamt fram för att lägga händerna på oss för att kasta oss i fängelse. Vi skulle då räcka dem handen i Herrens namn och de onda skulle falla hjälplösa till jorden. Då var det Satans synagoga, som visste att Gud har älskat oss, som kan tvätta varandras fötter och hälsa de heliga bröderna med en helig kyss, och de tillbad vid våra fötter. Snart drogs våra ögon mot öster, ty ett litet svart moln hade blivit synligt, ungefär hälften så stort som en mans hand. Vi visste alla, att det var Människosonens tecken. Vi stirrade alla under högtidlig tystnad på molnen då det kom närmare och blev ljusare. Ja, det blev härligt, och ännu härligare, tills det var ett stort vitt moln. Bottnen liknade en eld, en regnbåge fanns över den, omkring molnet fanns tiotusentals änglar, som sjöng den mest underbara sång. Ovanpå den satt Människosonen. På Hans huvud var kronor och Hans hår var vitt och lockigt och låg ned på Hans skuldror. Hans fötter såg ut som eld, på Hans högra hand var en skarp skära, i Hans vänstra hand en silvertrumpet. Hans ögon var som eldsflammor, som rannsakade Sina barn helt och hållet. Da bleknade allas ansikten och de, som Gud hade förkastat, mörknade. Då ropade vi alla: Vem skall kunna bestå? Är min klädnad fläckfri? Då upphörde änglarna att sjunga och en högtidlig tystnad rådde. Då talade Jesus: "De som har rena händer och ett rent hjärta skall kunna bestå, min nåd är er nog." Vid dessa ord lyste våra ansikten upp och glädje fyllde allas hjärtan. Änglar slog an en högre ton och sjöng på nytt, medan molnet drog ännu närmare jorden. Då stötte Jesus i silverbasunen, medan Han steg ned från molnet, inhöljd i eldsflammor. Han såg på gravarna där de heliga sov, och lyfte sedan Sina ögon och händer mot himlen och ropade: Vakna upp! Vakna upp! Ni som sover i stoftet och stå upp. Då blev det en kraftig jordbävning. Gravarna öppnades, och döda kom upp iklädda odödlighet. De 144 000 ropade: "Halleluja!" när de kände igen sina vänner, som ryckts bort från dem genom döden. I samma ögonblick blev vi förändrade och samlades tillsammans med dem för att möta Herren i luften. Vi gick då alla tillsammans ombord på molnet, och under sju dagar steg vi uppåt till glashavet. Då kom Jesus med kronorna och satte dem med Sin egen högra hand på våra huvuden. Han gav oss guldharpor och segerpalmer. Här på glashavet stod de 144 000 i en fullkomlig kvadrat. Några av dem hade mycket klara kronor, andra inte så klara. Några kronor verkade tunga av stjärnor, medan andra bara hade några få. Alla var fullständigt tillfreds med sina kronor. De var också alla klädda i en bländande vit klädnad från sina skuldror till sina fötter. Änglar omgav oss på alla sidor, då vi marscherade över glashavet till stadens port. Jesus lyfte sin mäktiga, ärorika arm, satte handen på pärleporten och svängde den tillbaka på dess glittrande gångjärn, och sade till oss: Ni har tvättat era kläder i Mitt blod, stått fasta i Min sanning, kom in. Vi marscherade alla in och kände att vi hade en fullständig rätt till staden. Här såg vi Livets träd och Guds tron. Ut från tronen kom en flod med rent vatten, och på varje sida av floden var Livets träd. På den ena sidan av floden var en trädstam och på den andra sidan av floden en trädstam, båda av rent genomskinligt guld.    
Först trodde jag, att jag såg två träd. Jag tittade igen och såg, att de i toppen var förenade till ett enda träd. - Sådant var Livets träd, på båda sidor av Livets flod. Dess grenar böjde sig till det ställe där vi stod. Frukten var härlig. Den såg ut som guld blandat med silver. Vi gick alla in under trädet och satte oss ned för att se på hur härlig platsen var. Då kom bröderna Fitch och Stockman, som hade förkunnat rikets evangelium och vem Gud hade lagt i graven för att frälsa dem, upp till oss. De frågade oss, vad vi hade varit med om medan de sov. Vi försökte att komma ihåg våra största prövningar, men de var så små i jämförelse med den gränslösa och eviga vikt av härlighet som omgav oss, att vi inte kunde tala om det, utan vi ropade alla "Halleluja, himlen är billig nog", och vi rörde vid våra härliga harpor och bad himlens ärkeänglar att ringa.    
Med Jesus i täten steg vi alla ned från staden till denna jord, ned på ett stort och mäktigt berg, som inte kunna bära Jesus utan delade sig i små stycken, och en mäktig slätt bildades. Då såg vi upp och såg den store staden, med tolv grundstenar, tolv portar, tre på varje sida och en ängel vid varje port. Vi ropade alla: "Staden, den stora staden, den kommer, den kommer ner från himlen, från Gud", och den kom och slog sig ner på den plats där vi stod. Då började vi se på de härliga saker, som fanns utanför staden. Där såg jag de härligaste hus, som såg ut som om de var gjorda av silver och som hölls uppe av fyra pelare, besatta med pärlor. De var härliga att se på och skulle bebos av de heliga. Inne i dem fanns en hylla av guld. Jag såg många av de heliga gå in i husen, ta av sig sina glittrande kronor och lägga dem på hyllan. Sedan gick de ut på marken utanför husen för att göra någonting med jorden, men inte på det sätt som vi arbetar med jorden här. Nej, nej. Ett härligt ljus lyste runt omkring deras huvuden, och de ropade hela tiden och sände upp lovprisning till Gud.     
Jag såg också ett annat fält fullt av alla slags blomster och medan jag plockade dem, utropade jag: De kommer aldrig att vissna. Därefter såg jag ett fält med högt gräs, som var det härligaste man kunde se. Det var levande grönt och återspeglade silver och guld och det böljade stolt till Kung Jesus ära. Sedan gick vi in i en hage fylld med alla slags djur - lejon, lamm, leoparder och vargar, alla tillsammans i fullkomlig enighet. Vi gick igenom hagen mitt ibland dem och de följde stilla och fredligt efter. Sedan gick vi in i en skog, inte sådan som de mörka skogar vi har här, nej, nej, utan den var ljus och alltigenom underbar. Trädens grenar svajade fram och tillbaka och vi utropade alla: "Vi kommer att kunna bo tryggt i ödemarken och sova i skogarna." Vi gick igenom skogarna, ty vi var på väg till Sions berg. Medan vi var på väg, mötte vi en grupp, som också tittade på platsens härligheter. Jag lade märke till en röd bård på deras kläder, deras kronor gnistrade, deras kläder var helt vita. Medan vi hälsade på dem, frågade jag Jesus vilka de var. Han sade, att de var martyrer, som hade blivit dödade för Hans skull. Tillsammans med dem var en otalig skara av små personer, som också hade en röd bård på sina kläder. Sions berg låg strax framför oss och på berget låg ett härligt tempel, och runt omkring det fanns det sju andra berg, som det växte rosor och liljor på. Jag såg de små personerna klättra, eller om de valde att använda sina små vingar för att flyga till toppen av bergen, och plocka de aldrig vissnande blommorna. - Det fanns alla slags träd omkring templet, för att försköna platsen: buxbom, fur, gran, ädelgran, olivträd, myrten, granatäpple och fikonträdet, som böjde sig ned på grund av vikten från dess mogna fikon, vilket gjorde platsen alltigenom underbar. När vi skulle gå in i det heliga templet, lät Jesus höra Sin älskliga stämma och sade: "Endast de 144 000 går in på det här stället", och vi ropade "Halleluja".  

31 12 1857 Review and Herald Framtiden    
Jag såg Guds folk, och jag såg dem kraftfullt sållade. Jag såg somliga med stark tro och förtvivlade rop som bad enträget till Gud. Deras ansikten var bleka och märkta av djup oro som visade deras inre strid. Det fanns fasthet och stort allvar i deras ansikten medan stora svettdroppar trängde fram och föll från deras pannor. Då och då lystes deras ansikten upp av tecknen på Guds bifall, varefter samma allvarliga, ivriga, oroliga uppsyn sänkte sig över dem.    
Onda änglar trängdes omkring dem och pressade på dem sitt mörker för att stänga Jesus ute från deras åsyn, för att deras ögon skulle dras till mörkret som omgav dem och de skulle tvivla på Gud och sen knota mot honom. Deras enda säkerhet var att hålla sin blick vänd uppåt. Änglar hade fått i uppdrag att övervaka Guds folk och när den giftiga atmosfären från dessa onda änglar pressades mot dessa oroliga människor, rörde de änglar som skulle övervaka dem ständigt sina vingar över dem för att skingra det tjocka mörkret som omgav dem.    
Medan dessa bedjande fortsatte sina ivriga rop kom ibland en strimma av ljus från Jesus och gav hopp till deras hjärtan och lyste upp deras ansikten.     
Jag frågade vad som menades med sållningen som jag hade sett. Jag blev visad att den skulle orsakas av det rena budskapet som manades fram av Det Sanna Vittnets råd till församlingen i Laodicea. Det kommer att ha sin verkan på den människas hjärta som tar emot vittnesbördet, och det kommer att få henne att höja fanan och låta den rena sanningen flöda. Detta rena vittnesbörd kommer somliga inte att uthärda. De kommer att resa sig upp emot det, och detta kommer att orsaka en sållning bland Guds folk.    
Jag såg att man inte brytt sig om Det Sanna Vittnets vittnesbörd. Det allvarliga vittnesbörd som församlingens öde hänger på har ringaktats, om inte helt och hållet ignorerats. Detta vittnesbörd måste åstadkomma djup ånger, och alla som verkligen tar emot det kommer att lyda det och bli renade.    
Ängeln sade, "Lyssna!" Snart hörde jag en röst som lät som en mängd musikinstrument ljudande i perfekt samstämmighet, melodisk och harmonisk. Den överträffade all musik jag någonsin hört. Den föreföll så full av nåd, medlidande och upplyftande, helig glädje. Den genomströmmade hela min kropp. Ängeln sade, "Se!" Min uppmärksamhet vändes då till det sällskap som jag hade sett tidigare, som blev kraftfullt sållade. Jag blev visad dem som jag tidigare hade sett gråta och be i själsångest. Jag såg att sällskapet av skyddsänglar omkring dem hade fördubblats och de var klädda i rustning från topp till tå. De förflyttade sig i exakt ordning, fasta som en trupp soldater. Deras ansiktsuttryck speglade den svåra strid som de hade utstått, den kvalfyllda kamp som de hade genomgått. Ändå lyste nu deras anletsdrag, märkta av svåra inre kval, med den himmelska härlighetens ljus. De hade vunnit seger och det framkallade den djupaste tacksamhet och ren, helig glädje.    
Antalet personer i detta sällskap hade minskat. Några hade sållats bort och lämnats vid vägen. De obetänksamma och likgiltiga som inte förenade sig med dem som värderade seger och frälsning tillräckligt högt för att anstränga sig till det yttersta, hålla ut och bönfalla om den, fick den inte.  De lämnades efter i mörker, och deras antal ersattes genast av andra som grep tag i sanningen och inordnade sig i leden. De onda änglarna trängde fortfarande på omkring dem, men de kunde inte få någon makt över dem.    
Jag hörde dem som var klädda i rustningen förkunna sanningen med stor kraft. Den hade verkan. Jag såg dem som hade varit bundna, några hustrur hade varit bundna av sina makar och några barn hade varit bundna av sina föräldrar. De uppriktiga som hade hållits fast eller hindrats från att höra sanningen grep nu ivrigt tag i den sanning som förkunnades. All fruktan för släktingar var försvunnen. Endast sanningen var upphöjd inför dem. Den var dem kärare och dyrbarare än livet. De hade hungrat och törstat efter sanningen. Jag frågade vad som orsakat denna stora förändring. En ängel svarade, "Det är det sena regnet, vederkvickelsen från Herrens närvaro. Den tredje ängelns höga rop."    
Stor kraft var med dessa utvalda. Ängeln sade, "Se!" Min uppmärksamhet vändes mot de gudlösa eller otroende. De var alla i rörelse. Den målmedvetenhet och kraft som var med Guds folk hade eggat och gjort dem rasande. Förvirring, förvirring var överallt. Jag såg att åtgärder vidtogs mot denna grupp, som hade Guds kraft och ljus. Mörkret tätnade omkring dem, ändå stod de där, med Guds bifall, och förtröstade på honom. Jag såg dem rådlösa. Därefter hörde jag dem enträget ropa till Gud. Deras rop upphörde inte, varken dag eller natt. Jag hörde dessa ord, "Din vilja ske, o Gud! Om det kan förhärliga ditt namn, skapa en utväg för ditt folk! Befria oss från hedningarna runt omkring oss! De har bestämt att vi ska dödas, men din arm kan ge frälsning." Detta är alla ord som jag kan dra mig till minnes. De verkade ha en djup känsla av sin egen ovärdighet, och visade fullständig underkastelse för Guds vilja. Ändå bönföll alla, utan undantag, och brottades likt Jakob för befrielse.    
Strax efter att de hade börjat sina enträgna rop ville änglarna, av medkänsla komma till deras räddning. Men en hög, befallande ängel tillät dem inte det. Han sa, "Guds vilja är ännu inte fullbordad. De måste dricka av kalken. De måste döpas med dopet."    
Strax hörde jag Guds röst som skakade himmel och jord. Det kom en kraftig jordbävning. Byggnader skakades sönder och föll överallt. Därefter hörde jag ett triumferande segerrop, högt, melodiskt och tydligt. Jag betraktade detta sällskap som en kort stund tidigare hade varit i sådan nöd och sådant tvång. Deras fångenskap hade vänt. Ett underbart ljus strålade över dem. Så vackra de då såg ut. All trötthet och tecken på bekymmer var borta. Hälsa och skönhet syntes i varje ansikte. Deras fiender, hedningarna omkring dem, föll som döda. De kunde inte uthärda det ljus som lyste över de befriade, heliga. Detta ljus och denna härlighet blev kvar över dem tills Jesus syntes på himmelens skyar och det trogna, prövade sällskapet omedelbart blev förvandlade, i ett ögonblick, från härlighet till härlighet. Och gravarna öppnades och de heliga kom fram, klädda i odödlighet ropande "Seger över döden och graven", och tillsammans med de levande heliga togs de upp för att möta Herren i luften, medan överflödande, melodisk lovprisning och segerrop var på varje odödlig tunga, och strömmade ut från alla helgade, heliga läppar.    
Jag såg att somliga inte deltog i denna verksamhet, av förtvivlan och bön. De verkade likgiltiga och obetänksamma. De gjorde inte motstånd mot mörkret omkring dem och det omslöt dem som ett tjockt moln. Guds änglar lämnade dem, och gick för att hjälpa de allvarliga som bad. Jag såg Guds änglar skynda för att hjälpa var och en som kämpade med all sin kraft för att motstå dessa onda änglar och försökte hjälpa sig själva genom att ihärdigt ropa till Gud. Men änglarna lämnade dem som inte gjorde någon ansträngning för att hjälpa sig själva, och jag förlorade dem ur sikte.  

18 02 1862 Review and Herald Frenologi, psykologi, mesmerism och spiritualism   
De mest lastbara och fördärvade människorna blir grovt smickrade av dessa sataniska andar, som de menar är deras avlidna vänners andar, och de blir uppblåsta i sitt köttsliga sinne och håller sig inte "till honom som är huvudet. Från honom får hela kroppen den tillväxt som Gud ger, stödd och sammanhållen som den är av sina leder och senor." (Kol 2,19). De förnekar Honom, som ger hela kroppen dess styrka, så att varje medlem blir stärkt i Gud.     
"Gagnlös filosofi". Kroppens lemmar styrs av huvudet. Spiritister bortser från huvudet och menar, att varje lem skall handla på egen hand och att de genom en naturlag kommer att föras fram till fullkomlighet utan huvudet. "Jag är den sanna vinstocken, och min Fader är vingårdsmannen. Varje gren i mig, som inte bär frukt skär han bort, och varje gren som bär frukt rensar han, för att den skall bära mer frukt. Ni är redan nu rena i kraft av det ord som jag har talat till er. Förbli i mig, så förblir jag i er. Liksom grenen inte kan bära frukt av sig själv, utan endast om den förblir i vinstocken, så kan inte heller ni det, om ni inte förblir i mig. Jag är vinträd, ni är grenarna. Om någon förblir i mig och jag i honom, bär han rik frukt, ty utan mig kan ni ingenting göra. Om någon inte förblir i mig, kastas han ut som en gren och torkar bort, och man samlar ihop sådana grenar och kastar dem i elden, och de bränns upp." Joh. 15:1- 6     
Kristus är källan till vår kraft. Han är vinträdet. Vi är grenarna. Vi måste ta emot näring från det levande vinträdet. Om vi berövas kraften och näringen från vinträdet, är vi som lemmar på en kropp utan huvud och exakt i den ställning, som Satan önskar, ty då kan han behärska dessa lemmar så som han finner för gott. Han arbetar "med all slags orättfärdighet som bedrar dem som går förlorade, eftersom de inte tog emot sanningen och älskade den, så att de kunde bli frälsta. Därför sänder Gud en kraftig villfarelse över dem, så att de tror på lögnen." (2 Tess. 2:10- 11) Spiritismen är en lögn. Den har sin grund i den stora ursprungliga lögnen: "Ni skall visst inte dö!" (1 Mos. 3:4) Tusentals förnekar huvudet, och medlemmarna handlar utan att ledas av Jesus. Resultatet är, att någon annan leder kroppen. Satan har den i sin makt.    
Det visades mig, att Satan inte kan behärska människornas sinnen, med mindre än att de ger efter för hans påverkan. De, som avviker från den rätta vägen, är nu i stor fara. De skiljer sig från Gud och från Guds änglars beskydd. Satan som alltid är beredd att ödelägga själarna, kommer då fram med sina bedrägerier till sådana människor och de befinner sig då i den största livsfara. Om de ser detta och försöker stå emot mörkrets makter och frigöra sig från Satans snaror, blir det inte någon lätt sak. De har vågat sig ut på Satans mark och han gör anspråk på dem. Han tvekar inte att uppbjuda alla sina krafter och kalla sin onda härskara till hjälp för att kunna få slita bara en enda människovarelse ur Kristi hand. De, som har lockat djävulen till att fresta sig, måste göra förtvivlade ansträngningar för att kunna göra sig fria från hans makt. När de börjar arbeta på detta, kommer Guds änglar, som de har bedrövat, att komma till deras hjälp. Satan och hans änglar är dock inte villiga att släppa sitt byte. De strider och kämpar med de heliga änglarna och striden är häftig. Om de, som har handlat fel, fortsätter att be om hjälp och i största ödmjukhet bekänner sina fel, kommer änglar, som är överlägsna i styrka, att få överhanden och slita dem bort från de onda änglarnas makt.     
När förlåten togs bort och vår tids fördärv visades för mig, gjorde det så ont i mitt hjärta, att jag var nära att svimma. Jag såg, att jordens invånare höll på att fylla sin bägare med ogudaktighet. Guds vrede har vaknat och kommer inte längre att blidkas, förrän syndarna på jorden har utplånats.     
Satan är Kristi personlige fiende. Han är ursprunget till och ledaren av alla slags uppror i himlen och på jorden. Hans vrede tilltar och vi förstår inte, vilken makt han har. Om våra ögon kunde öppnas, så att de kunde se de fallna änglarna arbeta tillsammans med dem som anser, att allt är gott och som känner sig säkra, skulle vi inte vara så lugna. Onda änglar är varje ögonblick efter oss. Vi förväntar oss, att onda människor står beredda att handla efter Satans anvisningar. Eftersom våra sinnen saknar skydd mot Satans osynliga medhjälpare, kommer de att erövra ny mark och kommer att utföra onda gärningar och mirakler inför våra ögon. Är vi beredda att motstå dem med hjälp av Guds Ord, det enda vapen, som vi med fördel kan använda? Somliga kommer att frestas ta emot dessa underverk som om de kom från Gud. Vi kommer att få se hur de sjuka blir friska. Mirakler kommer att ske inför oss. Är vi beredda för den prövning det innebär, att se Satans lögnaktiga underverk visas i allt högre grad? Kommer inte många själar att bli snärjda och övervunna? Villfarelser och ett avfall från Guds tydliga föreskrifter och budord samt lusten att lyssna till lögner förbereder sinnena för Satans lögnaktiga underverk. Vi måste nu alla försöka rusta oss för den strid, som vi snart skall delta i. Tron på Guds Ord, studerat i innerlig bön och använt på rätt sätt, kommer att vara vår sköld mot Satans makt och kommer att göra oss till segervinnare genom Kristi blod. <br>E. G. W.    
Jag visades, att vi måste beskyddas från alla sidor och med uthållighet motstå Satans listiga angrepp och påfund. Han har förvandlat sig till en ljusets ängel och bedrar tusentals, som är hans fångar. De fördelar, som han drar av det mänskliga sinnets kunskap, är oerhört stor. Som en orm slingrar han sig omärkligt in i sinnet för att fördärva Guds verk. Alla Kristi underverk och gärningar gör han till människoverk. Om Satan skulle rikta ett öppet och modigt angrepp mot kristen tro skulle det få den kristne till att i sin nöd och förtvivlan söka sin tillflykt till Återlösarens fötter. Den starke och mäktige Befriaren skulle då jaga bort den djärve motståndaren. Satan, som har förvandlat sig till en ljusets ängel, arbetar emellertid på sinnet för att locka människan bort från den enda och säkra stigen. Lärorna om frenologi, psykologi och mesmerism har varit de kanaler, genom vilka Satan mer direkt har kommit till denna generation och han har arbetat med den kraft, som skulle karakterisera hans verk vid nådatidens slut.     
Läs 2 Tess 2:8- 12. "Sedan skall den laglöse öppet träda fram. Men honom kommer Herre Jesus att döda med sin muns anda och förgöra, när han visar sig vid sin ankomst.  Den laglöses ankomst är ett verk av Satan och sker med stor kraft, med lögnens alla tecken och under och med all slags orättfärdighet som bedrar dem som går förlorade, eftersom de inte tog emot sanningen och älskade den, så att de kunde bli frälsta. Därför sänder Gud en kraftig villfarelse över dem så att de tror på lögnen och blir dömda, alla dessa som inte har trott på sanningen utan njutit av orättfärdigheten."     
Genom dessa läror har Satan omärkligt smugit sig in och förlett tusentals till avfall. Han gläder sig över deras stora utbredning. Det är hans egna planer för att få tillgång till människors hjärtan och påverka dem. Och medan människor tror, att den ena människan påverkar den andra på ett märkligt sätt, arbetar Satan på att vinna inflytande överallt. När anhängarna till dessa läror höjer dem till skyarna för de stora goda gärningar, som de påstår utförs, upphöjer de Satan själv, som arbetar med all kraft och alla tecken och lögnaktiga underverk - med orättfärdighetens hela makt att bedra.     
Ängeln sade: "Lägg noga märke till deras inflytande. Kampen mellan Kristus och Satan är ännu inte slut." Dessa läror är listigt uttänkta inkörsportar för hans sataniska majestät och kommer till sist att ödelägga tusentals människors tro på att Kristus är Messias, Guds Son.     
Jag hänvisades till den kraft från Gud som kom till uttryck genom Mose, när Herren sände honom till Farao. Satan insåg vad han borde göra och var på plats. Han visste utomordentligt väl, att Mose var utvald av Herren till att befria Israel från träldomsoket och att han i sin uppgift var en förebild för Kristi första ankomst för att bryta Satans makt över den mänskliga familjen och befria den. Satan visste också, att när Kristus kom, skulle Han utföra mäktiga gärningar och underverk för att världen skulle få veta, att Fadern hade sänt Honom. Satan skälvde för Hans makt. Han rådgjorde med sina änglar om att utföra ett verk, som skulle tjäna två syften: I. Att ödelägga det verk, som Gud utförde genom Sin tjänare Mose, genom att verka genom Satans agenter och på så sätt förfalska Guds sanna verk. 2. Genom trollkarlarna skulle inflytandet av hans verk sträcka sig ned genom århundradena och i människornas sinnen hos många förstöra sann tro på Kristi mäktiga mirakler och verk, som Han skulle utföra när Han skulle komma till den här världen. Satan visste, att hans rike skulle ta skada, ty den makt han hade över mänskligheten skulle vara föremål för Kristi gärning. Det var inte något mänskligt inflytande eller någon mänsklig makt över andras sinnen, som Mose ägde, som åstadkom dessa underverk inför farao. Det var Guds kraft. Dessa tecken och under utfördes genom Mose för att överbevisa Farao om, att den store JAG ÄR hade sänt Mose för att befalla Farao att låta Israel gå, så att det skulle kunna tjäna Herren.     
Farao befallde sina magiker att utföra sina trollerikonster. De utförde också tecken och under, ty Satan verkade genom dem. Ändå visade sig Guds verk vara Satans överlägsna. Trollkarlarna kunde inte utföra alla de underverk, som Gud gjorde genom Mose. Det var bara ett mindre antal av dem, som de kunde utföra. Trollkarlarnas stavar blev till ormar, men Arons stav slukade deras stavar. Efter det att trollkarlarna förgäves hade försökt att framkalla mygg utan att klara av det, var de tvungna att erkänna: "Detta är Guds finger". (2. Mos. 8:19) Genom trolldom försökte Satan att göra farao förhärdad mot de mirakulösa uppenbarelserna av Guds kraft. Det var Satans plan att få Mose och Aron att tvivla på, att det var Gud som stod bakom deras uppdrag. På det sättet skulle Satans redskap, trollkarlarna, ha framgång. Satan ville inte, att Israel skulle bli befriat från det egyptiska slaveriet, så att de kunde tjäna Herren. När trollkarlarna inte kunde imitera undret med myggen, stod de maktlösa. Gud tillät inte Satan att gå längre och trollkarlarna kunde inte rädda sig själva från plågorna. "Och spåmännen kunde inte hålla stånd inför Mose för böldernas skull, ty det var bölder på dem och på alla egyptier." (2 Mos. 9:11)     
Guds kontrollerande makt skar av de kanaler, genom vilka Satan arbetade, genom att låta dem själva känna Guds vrede. Farao hade fått tillräckliga bevis för att tro, om han ville. Mose handlade i Guds kraft. Trollkarlarna verkade inte bara genom sin egen förmåga utan genom djävulens kraft. Satan hade genialt utfört sitt bedrägliga verk genom att härma Guds gärningar.     
Allteftersom vi närmar oss tidens slut, kommer det mänskliga sinnet att bli allt mer lättpåverkat av Satans påfund. Han lockar bedragna, dödliga människor till att förklara Kristi gärningar och underverk utifrån allmänna principer. Satan har alltid varit ivrig att imitera Kristi verk och att stärka sin egen makt och sina anspråk. I allmänhet gör han inte detta öppet och djärvt. Han är listig och vet, att det bästa sätt, på vilket han kan genomföra sina planer, är att komma till de stackars fallna människorna i gestalt av en ljusets ängel. Satan kom till Kristus i öknen i en vacker ung mans gestalt, som mer liknade en kung än en fallen ängel. Han kom med Skriftens ord på sina läppar. Han sade: "Det står skrivet" o.s.v. Vår lidande Frälsare bemöter honom med Skriftens ord genom att säga: "Det står skrivet." Satan drar fördel av Kristi svaga och lidande tillstånd på grund av att Han tog på sig vår mänskliga natur.     
Läs Matt. 4:8- 11. "Därefter tog djävulen honom upp på ett mycket högt berg och visade honom alla riken i världen och deras härlighet. Och han sade: ´Allt detta vill jag ge dig, om du faller ner och tillber mig´. Då sade Jesus till honom: ´Gå bort, Satan! Ty det står skrivet: <i>Herren, din Gud, skall du tillbe, och endast honom skall du tjäna´</i>. Då lämnade djävulen honom, och se, änglar trädde fram och tjänade honom."     
Här framställer Satan världen för Kristus i dess mest tilldragande ljus, genom att antyda att Han inte behöver utstå så stort lidande för att uppnå herravälde över världen. Satan kommer att ge upp alla andra anspråk, bara Jesus vill tillbe honom. Satans missnöje började med, att han inte kunde vara den störste i himlen. Trots sitt utmattade tillstånd gav Jesus inte ett ögonblick efter för Satans frestelse, utan visade Sin auktoritet genom att ge befallningen: "Gå bort, Satan!" Satan blev förvirrad och tänkte igenom hur han skulle kunna uppnå sitt mål att ta emot den ära från mänskligheten, som han blivit vägrad i himlen och av Jesus på jorden. Om han hade lyckats fresta Jesus, skulle frälsningsplanen ha misslyckats och den onde skulle ha lyckats föra hopplöst elände över mänskligheten. Det, som Satan misslyckades med att genomföra, då han gick till Jesus, har han lyckats utföra genom att gå till människan.     
Om Satan kan förvirra och bedra människosinnet och förleda dödliga till att tro, att de i sig själva har en nedärvd kraft, varigenom de kan utföra stora och goda gärningar, kommer de att sluta lita på, att Gud kommer att göra det för dem som de tror, att de själv har förmåga att göra. De erkänner inte en överordnad makt. De ger inte Gud den ära, som tillkommer Hans stora och upphöjda Majestät. Satans avsikt har alltså uppnåtts. Han jublar över att fallna människor dumdristigt upphöjer sig själva, liksom han upphöjde sig själv i himlen och därför störtades ner till jorden. Han vet, att människornas undergång är lika säker som hans, om de upphöjer sig själva. Hans försök att fresta Kristus i öknen misslyckades. Frälsningsplanen har genomförts. Ett högt pris har betalats för människornas förlossning. Och nu försöker Satan att rycka bort grunden för den kristnes hopp och leder människornas sinnen i en sådan riktning, att de inte kan få hjälp eller bli frälsta genom det stora offer, som erbjuds. Med orättfärdighetens bedrägeri leder han fallna människor till att tro, att de kan klara sig utomordentligt bra utan någon försoning och att de inte behöver vara beroende av en korsfäst och uppstånden Frälsare. De tror, att människornas egna förtjänster skall berättiga dem till Guds nåd. Därefter utplånar han människornas tilltro till Bibeln. Satan vet nämligen, att om han lyckas med det och Bibelns sanningar som sätter ett märke på honom själv, har utplånats, så är han trygg. Han får människosinnet att fixeras vid den villfarelsen, att de tror att det inte finns någon personlig djävul. De, som tror detta, gör inget försök att stå emot och kämpa mot något, som de inte tror existerar. På så sätt accepterar till sist blinda, dödliga människor denna grundförutsättning: "Allt är gott och väl, så som det är". De erkänner inga regler som rättesnöre för sina liv. Satan förleder många till att tro att bön till Gud är värdelös och bara en formsak. Han vet mycket väl, hur nödvändigt det är med eftertanke och bön, för att Guds efterföljare skall kunna vara vakna och i stånd till att motstå hans list och bedrägerier. Satans knep vill leda sinnet bort från dessa viktiga andaktsövningar, så att själen inte skall klamra sig fast vid den Allsmäktige för att få hjälp och ta emot kraft från Honom till att stå emot Satans angrepp.    
 Jag hänvisades till de innerliga och effektiva böner, som förr sändes upp av Guds folk. "Elia som också fick lida, bad en bön att det inte skulle regna, och det regnade inte över landet under tre år och sex månader." (Jak. 5:17) Daniel bad till Gud tre gånger dagligen. Satan blir upprörd, när någon ber innerligt, för han vet, att han då kommer att lida förlust. Daniel upphöjdes över furstarna och satraperna, därför att en enastående ande bodde i honom. De fallna änglarna fruktade, att hans inflytande skulle försvaga deras kontroll över Babylons furstar, eftersom Daniel stod över dem. De onda änglarna uppväckte furstarnas och satrapernas avund och ängsliga vaksamhet och de började iaktta honom kritiskt för att finna något, som de kunde anklaga honom för inför kungen, men de fann inget. På det sättet försökte Satans ombud att använda Daniels trofasthet mot Gud till att ödelägga honom. Onda änglar gjorde upp planer för dem och de utförde dem villigt. Kungen kände inte till de listiga intriger, som riktades mot Daniel. Trots att Daniel känner till kungens befallning, fortsätter han att falla ner på sina knän inför sin Gud med sina "fönster öppna i riktning mot Jerusalem". Han anser att bön till Gud är tillräckligt viktigt att offra sitt liv för snarare än att upphöra att be. På grund av sin bön till Gud blev han kastad i lejongropen. Så långt lyckades de onda änglarnas plan. Men Daniel fortsatte att be, till och med i lejongropen. Blev han uppäten? Glömde Gud honom? Nej, Nej! Jesus, den allsmäktige Härskaren över himlens härskara sände en ängel för att tillsluta de hungriga lejonens munnar, så att de inte skulle skada den bedjande och allt var frid i denna förfärliga grop. Kungen blev vittne till Daniels frälsning och lät honom hämtas upp från gropen med heder. Satan och hans änglar besegrades och blev ursinniga. De ombud, som Satan hade utsett, dömdes till att dö på samma fruktansvärda sätt, som de hade planerat att utplåna Daniel på. Trons bön är den kristnes största styrka och kommer alltid att segra över Satan. Därför låter han påskina, att vi inte behöver be. Han avskyr Jesu, vår Förespråkares, namn och när vi allvarligt ber Honom om hjälp, blir Satans här skräckslagen.     
Det gagnar hans plan utmärkt, om vi försummar bönen, ty då är vi mer mottagliga för hans falska underverk. Det, som Satan misslyckades med att göra då han frestade Kristus, uppnår han nu, då han utsätter människorna för sina bedrägliga frestelser. Ibland kommer han i en älskvärd, ung människas gestalt eller som en vacker skugga. Han utför mirakler och utför skenbart botande och tillbeds av de bedragna dödliga människorna som en välgörare för människosläktet. Frenologi och mesmerism värderas mycket högt. De är goda på rätt plats, men Satan använder dem som sina effektivaste redskap för att ödelägga och fördärva själar. Tron på Guds Ord, som avslöjar Satan, bryts ner hos tusentals. Satans list och bedrägeri tas i stället emot som sända från himlen. På det sättet uppnår Satan den tillbedjan, som han törstar efter. Tusentals söker kontakt med och tar emot vägledning från denne demongud och handlar efter hans undervisning. Aldrig har världen varit så fördärvad som just nu, när den tror sig vara välsignad av frenologi och animalisk magnetism. Just dessa kanaler använder Satan för att bryta ner moralen och bana väg för spiritism.    
Jag blev hänvisad till Skriften, som speciellt talar om modern spiritism. "Se till att ingen rövar bort er med sin tomma och bedrägliga filosofi, byggd på mänskliga traditioner och stadgar och inte på Kristus." (Kol. 2:8) Jag visades att tusentals hade förlorat sin tro genom att ta emot den filosofi, som ligger till grund för frenologi och mesmerism. Om en människas sinne börjar tänka i dessa banor, kommer det nästan helt säkert att tappa balansen och bli behärskat av en ond ande. "Gagnlöst bedrägeri" fyller sinnet hos fattiga dödliga människor. Man tror sig i stånd till att i egen kraft utföra stora gärningar och anser sig inte behöva någon högre makt. Deras tro och principer följer "mänskliga traditioner och världslig visdom och inte Kristus." Jesus har inte lärt dem att tänka på det sättet. Det finns ingenting sådant i Hans undervisning. Han hänvisade inte stackars dödliga till en kraft, som de ägde i sig själva. Han ledde alltid deras tankar till himlens och jordens Skapare som källan till deras kraft och visdom. En särskild varning ges i Kol. 2:18. "Låt er inte fråndömas segerkransen av någon som ger sig hän åt ´ödmjukhet´ och går upp i syner av änglarnas tillbedjan och som utan orsak är uppblåst i sitt köttsliga sinne." Spiritismens förespråkare kommer på ett angenämt, förtrollande sätt att försöka bedra dig och om du lyssnar till deras lögner, kommer du att tjusas av rättfärdighetens fiende och kommer med säkerhet att gå miste om din lön. När ärke- bedragarens förtrollning en gång har fångat dig, är du förgiftad. Av dess dödliga inflytande kommer din tro, att Jesus är Guds Son, att ödeläggas och du kommer att sluta lita på förtjänsterna från Hans offer. De, som har låtit sig bedras av denna filosofi, blir bedragna på sin lön genom Satans bedrägeri. De litar på sina egna förtjänster, övar sig i frivillig ödmjukhet och är till och med villiga att göra stora offer och att fylla sina tankar med de mest absurda idéer genom dem som de tror är deras döda vänner. Satan har i så hög grad förblindat deras ögon och fördärvat deras omdöme, att de inte inser bedrägeriet. De följer den vägledning, som uppges komma från deras döda vänner, som nu tros vara änglar i en högre sfär. Satan har valt den mest säkra och fascinerande villfarelse, som beräknas ge honom tillgång till de människor, som genom döden har förlorat sina kära. Onda änglar uppträder i de dödas gestalt, berättar händelser från deras liv och gör saker, som dessa brukade göra, då de levde. På det här sättet bedrar de och leder Satan de dödas släktingar till att tro, att deras avlidna vänner är änglar som svävar omkring dem och talar med dem. Vad de säger, har större inflytande på dem än Guds Ord. Dessa onda änglar, som utger sig för att vara avlidna vänner, kommer antingen att helt förkasta Guds Ord som myter eller, om det bättre tjänar deras avsikt, att välja viktiga ämnen som vittnar om Kristus och visar vägen till himlen och förvänder Guds Ords enkla uttalanden, så att de passar till deras egen fördärvade natur, och på så sätt får själar att gå förlorade. Genom uppmärksam läsning av Guds Ord kan var och en bli överbevisad om, att detta är ett ödeläggande bedrägeri. Skriften säger oss direkt, att de döda ingenting vet. "De som lever vet att de måste dö, men de döda vet ingenting och de får ingen lön mer, ty minnet av dem är glömt. Deras kärlek, deras hat och deras avund finns inte mer. Aldrig någonsin mer får de ta del i vad som sker under solen." (Pred. 9:5- 6). Bedragna människor tillber onda änglar i tron, att det är deras avlidna vänners andar. Guds Ord förklarar uttryckligen, att de döda "aldrig någonsin mer får ta del i vad som sker under solen." Spiritisterna säger, att de döda vet allt, som sker under solen, att de har förbindelse med sina vänner på jorden, ger värdefulla upplysningar och utför mirakler. "De döda prisar inte HERREN, ingen av dem som har farit ner i det tysta." (Ps. 115:17) Det har visats mig, att Satan, förklädd till en ljusets ängel, är verksam med hela orättfärdighetens bedrägeri. Han som kunde ta Guds Son, som en liten tid hade gjorts ringare än änglarna, och sätta Honom på tempelmurens utsprång och ta upp Honom på ett mycket högt berg för att visa Honom alla riken i världen, kan utöva sin makt över den mänskliga familjen som står långt under Guds Son i kraft och visdom. I detta degenererade släkte har Satan makt över människor, som vågar sig in på hans område. Han använder denna makt på ett så oroväckande sätt. Jag uppmärksammades på orden: "går upp i syner... och som utan orsak är uppblåst i sitt köttsliga sinne". (Kol. 2:18) Det visades mig, att somliga inlåter sig med djävulen för att tillfredsställa sin nyfikenhet. De tror i själva verket inte på spiritism och skulle med rädsla avvisa tanken på att vara medium. Ändå vågar de ställa sig, där Satan kan utöva sin makt över dem. Det är inte deras avsikt, att verkligen gå in i detta arbete, men de inser inte, vad de gör. Den mäktige ödeläggaren anser dem som sitt lovliga byte och kommer att utöva sin makt över dem, trots att det är emot deras vilja. När de vill vara herre över sig själva, kan de inte. De har överlämnat sina sinnen till Satan och han håller dem fångna och vill inte ge upp sitt byte. Endast Guds makt kan befria den fångne som svar på Hans trofaste efterföljares allvarliga bön.     
Vår enda säkerhet är att allvarligt söka efter sanningen så som den har uppenbarats i Guds Ord. Sabbatsfrågan, att människan inte är odödlig samt Jesu vittnesbörd är de stora sanningar, som det är viktigt att förstå och de kommer att vara ett ankare, som kommer att hålla i dessa farliga tider. Men de flesta föraktar Guds Ords sanningar och föredrar lögner. "Därför sänder Gud en kraftig villfarelse över dem, så att de tror på lögnen och blir dömda, alla dessa som inte har trott på sanningen utan njutit av orättfärdigheten." (2 Tess. 11:12)  

31 05 1870 Review and Herald Kristen rekreation (vid ett friluftsmöte vid Goguac sjön, nära Battle Creek, söndagen den 22 maj. Refererat till the 
Review.)    
Just av den här anledningen ödmjukade sig Kristus så att Han tog mänsklig gestalt och iklädde Sig vår natur, för att Han genom Sin ödmjukhet, Sitt lidande och Sitt eget offer, skulle kunna bli en språngbräda för fallna människor. Med hjälp av Hans förtjänster och genom Hans ofelbarhet och dygd skulle de på så sätt kunna komma uppåt och ta emot Guds accepterande av sina ansträngningar att hålla Hans lag. Här existerar inte något sådant som att komma ned till en nivå. Det är den eviga sanningens upphöjda och förhärligade plattform, som vi försöker sätta våra fötter på. Vi försöker bli mer lika de himmelska änglarna, mer renhjärtade, mer syndfria, mera oskyldiga och oförvitliga.    
Vi söker renhet och helighet i livet, för att vi till sist skall bli redo att vara tillsammans med det himmelska sällskapet i härlighetens rike. Det enda sättet att nå fram till denna upphöjdhet i Kristus karaktär, är genom Jesus Kristus. Det finns inte någon annan väg för att upphöja den mänskliga familjen. Somliga talar om förnedring och om den uppoffring de gör, på grund av att de antar den sanning, som har sitt ursprung i himlen! De är säkerligen inte accepterade av världen, de blir inte mottagna av de icke troende. De kan tala om dem, som har antagit tron och sökt Frälsaren, och framställa dem som om de lämnar allt och ger upp allt och uppoffrar allt, som är värt att behålla. Men säg inte detta till mig. Jag vet bättre. Min erfarenhet visar, att det förhåller sig annorlunda. Ni behöver inte berätta för mig, att vi måste ge upp våra dyrbaraste skatter utan att få något likvärdigt tillbaka. Nej, verkligen inte! Den Gud, den Skapare, som planterade det sköna Eden till våra första föräldrar och som har planterat de vackra träden och blomstren till oss och allt som är vackert och underbart i naturen åt människosläktet att njuta av, Han avsåg, att vi skulle njuta av det. Tro därför inte att Gud vill, att vi skall ge upp allt som det gagnar vår lycka att behålla här. Allt det som Han ber oss att ge upp är det, som inte kommer att vara till vårt bästa att behålla.    
Men Gud, som har planterat de ädla träden och klätt dem med ett rikt bladverk och gett oss blomstrens strålande och vackra nyanser, och vilkens skickliga och underbara verk vi ser i hela naturens rike, har inte avsett oss att vara olyckliga. Han har inte bestämt, att vi inte skall ha smak för eller finna glädje i dessa ting. Det är hans mening att vi skall vara lyckliga över naturens skönhet, som Han Själv har skapat. Det är riktigt, att vi skulle välja tider och platser för avslappning och rekreation. Men medan vi är där, skall vi inte bara rikta uppmärksamheten mot oss själva och spilla bort dyrbar tid genom att delta i nöjen, som medför att vi inte uppskattar att ha med heliga ting att göra. Vi bör inte komma hit för att ge efter för gyckel och skämt, i meningslösa skratt och dåraktig smak. Vi skall betrakta naturens skönhet. Och vad skall vi göra sedan? Falla ned och tillbe den? - Nej, verkligen inte. Men när ni ser dessa naturens verk, låt då ert sinne lyftas högre upp till Gud. Låt det upplyftas till universums Skapare och tillbe Skaparen, som har skapat alla dessa underbara ting till ert bästa, till er lycka.    
Många män och kvinnor gläder sig över vackra målningar, men varifrån får konstnären sina idéer, som han sätter på sin duk? - Från naturens vidunderliga sceneri. Människor är beredda att dyrka den begåvning, som kan frambringa en vacker teckning. Men varifrån får de, som ägnar sina liv åt detta slags arbete, sina motiv? - Från naturen, endast från naturen. Och ändå vill dessa människor viga alla sina själskrafter till detta och lägga ned all sin kärlek i sin smak för denna riktning. Ändå kan konst aldrig uppnå den fullkomlighet, som kan ses i naturen. Många avlägsnar sitt sinne från naturens skönhet och härlighet, som vår Skapare har berett för dem, för att de skulle njuta av den. I stället ger de sig hän med sin varelses alla krafter åt att göra konsten perfekt. Ändå är konstverken bara ofullkomliga kopior av naturen. Skaparen av alla dessa vackra ting har glömts bort. Många vill falla i hänryckning över en bild av en solnedgång. Men samtidigt kunde de få privilegiet att se en verklig och härlig solnedgång nästan varje kväll på året. De kan se de vackra färger, med vilka naturens Mästare och osynlige Konstnär med gudomlig skicklighet har målat härliga scener på olika dukar. Trots detta vänder de sig från den av Himlen framställda bilden till konstens målningar, tecknade av ofullkomliga fingrar, och de faller nästan ned och tillber den. Vad finns det för förnuft i allt detta? Det beror på att fienden nästan ständigt försöker att dra sinnet bort från Gud. Men när du lägger fram Gud och Jesus Kristus religion, vill de då ta emot den? - Nej, de kan inte acceptera Kristus. Vill de göra de uppoffringar, som de kommer att bli tvungna till för att ta emot Honom? - Nej, absolut inte. Men vad är det som krävs? - Helt enkelt endast deras hjärtans heligaste och renaste kärlek till Honom, som lämnade Faderns härlighet och kom ned för att dö för ett upproriskt släkte. Han lämnade Sina rikedomar, Sitt majestät och Sitt höga herravälde, och tog vår natur på sig, för att kunna skapa en utväg - för att göra vad? - för att förödmjuka er? - eller för att förnedra er? - nej, verkligen inte! För att till sist skapa en väg för er ut ur hopplöst elände och upphöja er till Sin egen högra hand i Sitt rike. Det var för den skull det stora, oerhörda offret blev gjort. Och vem kan fatta innebörden av detta offer? Vem kan värdesätta det? Ingen annan än de, som förstår gudsfruktans hemlighet, som har smakat den kommande världens krafter, de som har druckit ur den frälsningens bägare, som har räckts fram åt oss. Denna frälsningens bägare erbjuder oss Herren, medan Han med Sina läppar i vårt ställe tömmer den bittra bägare, som våra synder har skapat och som var avsedd för oss att dricka. Ändå talar vi som om Gud, som har gett ett så stort offer och som så uppenbart har visat sin kärlek till oss, vill beröva oss allt som är värt att äga!    
Men vari består det goda som Han vill beröva oss? Han vill ta ifrån oss privilegiet att ge efter för vårt köttsliga hjärtas naturliga lidelser. Vi kan inte bli vreda när vi själva önskar och samtidigt bevara vårt goda samvete och Guds godkännande. Men om vi inte är villiga att göra avkall på det! Kommer vår njutning av fördärvade lidelser att göra oss lyckligare? Det är för att vårt hjärta inte vill, som begränsningar har lagts på oss i detta sammanhang. Det kommer inte att bidra till vår glädje att bli vreda och omhulda ett fördärvat sinne. Att följa vårt naturliga hjärtas benägenheter bidrar inte till att göra oss lyckliga. Kommer vi att bli bättre av att följa dem? Nej. De kommer att kasta en skugga över våra hem och grumla vår lycka, om vi ger fritt utlopp för att njuta av dem. Att ge efter för dina naturliga lustar kommer endast att skada din fysik och bryta ned din själ. Därför vill Gud, att du skall sätta gränser för din aptit, ha kontroll över dina begär och vinna seger över hela din person. Han har lovat att ge dig kraft, om du vill ägna dig åt denna uppgift.    
Det är här väldigt många misslyckas. De betraktar inte sig själva som ansvariga för det inflytande, som de dagligen utövar. De räknar inte med att de i alla sina kontakter i livet skall avlägga räkenskap inför Gud, för de intryck de ger och den påverkan de utövar. Om detta inflytande är sådant, att det har en benägenhet att leda sinnet bort från Gud och i stället drar det in i tomma och fåfängliga banor och får människor att söka sin egen glädje i nöjen och dåraktiga njutningar, måste de avlägga räkenskap för detta. Om dessa människor är inflytelserika män och kvinnor och deras position är sådan, att deras exempel kommer att ha makt över andra, så kommer en större synd att vila över dem, eftersom de har vägrat att rätta sitt uppförande efter den bibliska normen.    
Det sätt på vilket vi möts här i dag står i överensstämmelse med min uppfattning om rekreation. Jag har försökt att belysa mina synpunkter på detta, men de kan bättre illustreras än förklaras. Jag var på den här platsen för ungefär ett år sedan, då här var en liknande sammankomst.  Nästan allt avlöpte mycket behagligt, men det var några saker som var stötande. Det förekom en hel del skojande och skämtande, som somliga hängav sig åt. Alla var inte sabbats-hållare och det förekom ett tydligt inflytande, som inte var så angenämt som vi kunde önska.    
Medan vi försöker att uppfriska vår själ och stärka vår kropp, kräver Gud av oss, att vi alltid använder alla våra krafter till det bästa ändamålet. Vi bör umgås med varandra när vi är här i dag och göra allt till Guds ära. Vi kan och borde sköta våra aktiviteter på ett sådant sätt att vi blir bättre lämpade för att på ett mer framgångsrikt sätt kunna utföra de plikter som vi har. Vårt inflytande borde bli till större gagn för dem som vi umgås med, särskilt vid ett tillfälle som detta, vilket borde bli till stor glädje för oss alla. Vi kan återvända hem förädlade i vårt sinne och vederkvickta till kroppen och förberedda för att på nytt gå till arbetet med ett bättre hopp och ett större mod.    
Vi tillhör dem som tror, att det är vårt privilegium att varje dag i vårt liv förhärliga Gud på jorden och att vi inte bara lever i den här världen för vårt nöjes skull, enbart för att behaga oss själva. Vi är här för att vara till nytta för mänskligheten och för att vara en välsignelse för samhället.  Om vi skulle låta våra sinnen fungera på det låga sätt som de, som bara söker fåfänga och dårskap, hur kan vi då bli en välsignelse för vår ras och vår generation? Hur kan vi då vara till välsignelse för det samhälle vi lever i? Vi kan inte vara oskyldiga och samtidigt delta i nöjen, som inte kommer att göra oss skickliga till att på ett mer trofast sätt utföra vardagslivets plikter.     
Vi vill gärna söka det upphöjda och älskvärda. Vi önskar leda sinnet bort från de saker, som är ytliga och betydelselösa och saknar pålitlighet. Det vi önskar är att samla nya krafter från allt som vi ägnar oss åt, från alla våra sammankomster, som har till avsikt att ge oss stimulans, från alla våra trevliga kontakter. Vi vill gärna samla nya krafter till att bli bättre män och kvinnor. Vi vill gärna samla nytt mod från varje tänkbar källa, ny kraft, ny makt till att lyfta upp våra liv till renhet och helighet och icke sjunka ned på denna världens plan. Vi hör många som bekänner sig till Jesus Kristus religion säga så här: "Vi måste alla komma ned till en viss nivå." Det finns ingenting som heter, att vi som kristna skall komma ned till en nivå. När vi omfattar Guds sanning och Bibelns religion, innebär det inte att vi kommer ned. Det innebär att vi kommer upp på en hög och upphöjd nivå, en högre ståndpunkt där vi kan samtala med Gud.     
Adams och Evas synd medförde en fruktansvärd skilsmässa mellan Gud och människor. Här griper Kristus in mellan den fallna människan och Gud och säger till människan, att du alltid kan komma till Fadern. Det finns en uttänkt plan, varigenom Gud kan återförenas med människor och de med honom. Genom en medlare kan du närma dig Gud. Här står Han för att medla för dig. Han är den store översteprästen, som ber för dig. Det är upp till dig att komma och lägga fram din sak för Fadern genom Jesus Kristus. På det sättet kan du få tillgång till Gud och om du syndar är din sak inte hopplös. "Men om någon syndar, har vi en som för vår talan inför Fadern - Jesus Kristus som är rättfärdig."    
Jag tackar Gud för att vi har en Frälsare. Det enda sätt på vilket män och kvinnor kan nå fram till förhärligande är genom Jesus Kristus. Låt därför ingen tro att det är en stor personlig förödmjukelse att ta emot Jesus Kristus. När vi tar det steget, tar vi första steget mot sann upphöjelse. Vi fattar tag i det gyllene rep som förenar den begränsade människan med den oändlige Guden och som lyfter oss upp, så att vi blir passande för de rena och heliga änglarnas sällskap i Hans rike.    
Var inte modlösa eller försagda även om du utsätts för frestelser och är anfäktad av den listige fienden. Ty när du fruktar Gud, kommer änglar som är utrustade med större kraft än ondskans makter, att bli sända till din hjälp. Jesus lever. Han har dött för att bereda en utväg för fallna människor och Han lever i dag för att kunna gå i förbön för oss, så att vi till sist kan stå på Hans högra sida. Lita på Gud. Världen följer den breda vägen. Medan du följer den smala vägen och får makt och kraft att strida och har fiendens motstånd att möta, så glöm inte att åtgärder blir vidtagna för att hjälpa dig. Hjälp har getts åt En som är mäktig och genom Honom kan du segra.     
"Kom ut från dem och skilj er från dem", säger Gud. "Jag skall ta emot er, och ni skall vara den Allsmäktiges söner och döttrar". Vilket löfte är inte detta? Det är en kallelse till er, att ni skall bli medlemmar av den kungliga familjen, arvtagare av himmelriket. Om en människa blir hedrad av eller förenad med någon av kungarna på jorden, hur löper då inte strax nyheterna genom dagspressen och väcker avund hos dem, som inte är lika lyckosamma? Men här är En som är kung över allting, universums monark, upphovsmannen till allt gott. Han säger till oss: Jag vill göra er till mina söner och döttrar. Jag vill förena mig med er. Ni skall bli medlemmar av den kungliga familjen och barn av den kungliga familjen.    
Paulus säger: "Då vi nu har dessa löften, mina älskade, så låt oss rena oss från all besmittelse från kött och ande och i gudsfruktan fullborda vår helgelse." (2 Kor. 7:1) Varför skulle vi då inte göra det, när vi har ett sådant löfte om privilegiet att få bli barn till den Allrahögste, det privilegiet att få kalla himlens Gud för vår Far! Är det inte tillräckligt? Vill du kalla det att ta ifrån dig allt som är värt att äga? Är detta att ge avkall på allt som är värt att äga? Låt mig bli förenad med Gud och Hans heliga änglar, för det är min högsta strävan. Du kanske kan äga all världens härligheter, men för mig är det nödvändigt att ha Jesus. Jag måste ha rätt till det odödliga arvet, det eviga livet. Låt mig få njuta av Guds rikes skönhet. Låt mig finna glädje i de målningar som Han har färglagt med Sina egna fingrar. Jag vill njuta av dem. Du kan njuta av dem. Däremot får vi inte lov att tillbe dem. Men genom dem kan vi bli vägledda till Honom och se Hans härlighet, som har skapat alla dessa ting för att glädja oss.    
Jag vill upprepa: "Var vid gott mod." Förtrösta på Herren. Låt inte fienden ta löftena ifrån er. Om ni har skilt er från världen, har Gud lovat att Han vill vara er far och ni skall vara hans söner och döttrar.  Är det inte tillräckligt? Vilken större uppmuntran skulle kunna erbjudas er? Är det något stort med att vara en fjäril, utan mening och mål i livet? O, låt mig stå på den eviga sanningens grundval. Ge mig ett odödligt värde. Låt mig gripa tag i den gyllne kedja, som från himlen har blivit sänkt ned till jorden. Låt den lyfta mig upp till Gud och Hans härlighet.  Detta är min ambition. Detta är mitt mål. Om andra inte har något högre mål än att vara välklädda med rosetter och band eller andra fantastiska saker, om de kan glädjas över yttre prakt och tillfredsställa sin själ med det, så låt dem njuta av det, men låt mig ha den inre prydnaden. Låt mig vara klädd i den ödmjuka och stilla själ, som har så stort värde inför Gud. Jag rekommenderar det också till er, unga kvinnor och unga män, ty det är mer värt att vara nära Honom än att äga guld från Ophir. Det är detta som gör en man mer värdefull än fint guld. Det gör till och med en man värdefullare än det finaste guld från Ophir. Så är det också med er, mina systrar, och med er, ni unga. Det kommer i himlens ögon att göra er mer värda än fint guld, ja, det finaste guld från Ophir. Jag anbefaller Jesus, min välsignade Frälsare, till er. Jag tillber Honom. Jag förhärligar Honom. O, om jag ändå hade en odödlig tunga så att jag kunde prisa Honom så som jag önskar, att jag kunde stå framför hela vårt församlade universum och prisa Hans oförlikneliga väsen. Så länge jag vill tillbe Honom och förhärliga Honom, vill jag förhärliga Honom med mig.    
Prisa Herren till och med när du i hemlighet faller. Prisa Honom i frestelserna. "Gläd er alltid i Herren", säger aposteln, "än en gång vill jag säga: gläd er." (Fil. 3:4) Kommer det att föra med sig mörker och tungsinthet in i era familjer? Nej, verkligen inte. Det kommer att föra med sig en solstråle. Det kommer att vara som att samla strålar av evigt ljus från härlighetens tron och sprida dem omkring dig. Låt mig uppmana dig att delta i detta arbete att sprida detta ljus och liv omkring dig, inte bara på din egen väg, utan också för dem du kommer i kontakt med. Låt det vara ditt mål att påverka människorna omkring dig positivt, att lyfta dem upp, att framhålla himlen och dess härlighet för dem. Sök förmå dem att över alla jordiska ting söka efter de eviga tingen, det odödliga arvet och den rikedom som är oförgänglig.    
Jag har tänkt på vilken kontrast, som skulle kunna iakttas mellan den samling vi har här i dag och sådana samlingar, som vanligen leds av icke troende. I stället för bön och samtal om Kristus och andliga ting kan man i världsliga sammanhang höra enfaldiga skratt och struntprat. Deras önskan är att ha en glad stund i största allmänhet. Den skulle kunna börja med dårskap och avslutas i meningslöshet. Vi vill att dessa sammankomster skall ledas så och att vi uppför oss så, att vi när vi återvänder hem kan ha ett samvete, som inte är anstötligt för Gud och människor. Vi vill vara medvetna om att vi inte på något sätt har sårat eller skadat eller haft ett skadligt inflytande på dem, som vi umgås med.  

18 04 1871 Review and Herald De fattiga    
Det smärtar deras bröder att se att de lider, och så hjälper de dem ut ur bryderierna. Deras okloka handlingssätt drabbar även församlingen. Härigenom berövas Guds kassa medel, som skulle ha använts till att främja sanningen för vår tid. Om dessa fattiga bröder ville vara mer ödmjuka och villiga att ta emot och följa råden, som de får från sina bröder, och de så kommer i vanskligheter, då skulle deras bröder med glädje göra sin plikt och bistå dem i deras bekymmer. Men därest de går sina egna vägar och litar till sin egen omdömesförmåga, bör de överlämnas till att få märka de fullständiga följdverkningarna av sitt okloka handlingssätt och lära sig genom sin dyrköpta erfarenhet, att "när många ger goda råd går det väl."     
Guds folk bör underordna sig varandra. De bör rådslå tillsammans, så att den insikt den ene saknar, kan den andre tillhandahålla. Jag såg att Herrens förvaltare inte har som sin plikt, att hjälpa personer som fortsätter att använda tobak, te och kaffe.    
Jag såg att vissa inte stödjer Guds sak och skyller på, att de står i skuld. I fall de noga granskat det egna hjärtat, skulle de ha uppdagat att det är själviskheten som är den egentliga orsaken till att de inte har kommit med några frivilliga gåvor till Gud. Och somliga kommer att fortsätta att stå i skuld. På grund av det egna begäret kommer de inte att röna framgång, eftersom Guds välsignande hand inte vilar över det de gör. De älskar den här världen mer än de älskar sanningen. De blir inte förändrade och förberedda på Guds rike.    
<b>Spekulativa investeringar</b><br>I fall en ny uppfinning blir omtyck i landet, har män som bekänner sig till att tro på sanningen, funnit sätt att få tag i medel, så att de kan gå med i det tillverkande företaget. Gud känner varje hjärta. Han känner till varje självisk bevekelsegrund och han låter saker och ting ske, som prövar hjärtana hos hans bekännande folk, för att se vad som bor i dem så att de kan utveckla sin karaktär. I några fall kommer Herren att låta män att fortsätta sin kurs, och så möta ett fullständigt nederlag. Hans hand är emot dem för att de skall bli besvikna i sina förhoppningar och mista det de äger.     
Personer, som verkligen har känt ett intresse för Guds sak och har varit villiga att satsa något för att främja den, kommer att finna att det har varit en trygg och säker investering. Några kommer att få hundrafalt åter i detta liv och evigt liv i den tillkommande världen. Men inte alla kommer att få hundrafalt igen i detta liv, eftersom de inte förmår att bära det. Därest de bleve betrodda med mycket, skulle de vara okloka förvaltare. Herren håller det tillbaka för deras eget bästa, men deras skatt i himmelen är säker. Hur mycket bättre är inte en sådan investering! Önskan, som en del bröder har om att snabbt tjäna pengar, leder dem till att investera medel i ett nytt företag, men deras förväntning om att tjäna pengar infrias inte. De förlorar det som de kunde ha brukat i Guds sak.     
Det är något förtrollande med dessa nya företag. Trots att detta har skett upprepade gånger och de är medvetna om hur det gått för andra, som gjort investeringar före dem och därefter förlorat sina medel, är de likväl tröga att lära sig. Satan lockar dem vidare och gör dem druckna i deras hopp och förväntningar. När så hoppet gäckas, upplever de många besvikelser som en frukt av sina okloka äventyrligheter. Om medlen går förlorade, betraktar personen det som en personlig olycka, som en personlig förlust. Men han måste komma ihåg att det är en annan som äger medlen han hanterar, att han bara är en förvaltare, och att Gud är missnöjd med det okloka sätt han har hanterat medlen, som kunnat användas till att främja sanningen för vår tid. Den otrogne förvaltaren måste på räkenskapens dag redogöra för sin förvaltning.    
Somliga, som är fattiga på denna världens goda, har en benägenhet att lägga ifrån sig de klara vittnesbörden på axlarna åt dem, som är välbeställda. Men de inser icke att de också har en uppgift att uföra. Gud kräver att de skall offra något. Han kräver att de skall offra sina avgudar. De bör lägga bort skadliga stimulanser som tobak, te och kaffe. I fall de hamnar i svårigheter, medan de försöker att göra sitt bästa, kommer deras välbeställda bröder med glädje att hjälpa dem ut ur vanskligheterna.    
Många styr inte över sin ekonomi på ett klokt sätt. De värderar inte situationen väl och är ej försiktiga. Sådana bör inte lita på sitt eget dåliga omdöme, utan söka råd hos bröder som har erfarenhet. De, som saknar gott omdöme och förmåga att härska över sin ekonomi, är ofta ovilliga att söka råd. De menar som regel att de förstår hur de skall styra över sin ekonomi och följer ogärna de råd, som de får. De träffar dåliga val och drabbas av följderna därav.   

25 04 1871 Review and Herald Farliga tider   
Den otroende världen kommer snart att få något annat att tänka på än sina kläder och sitt utseende, och när deras tankar slits från dessa saker genom nöd och förvirring har de intet annat att vända sig till. De är inte hoppets fångar, och därför vänder de sig inte till Fästningen. De kommer att tappa modet på grund av klagan och skräck. De har inte gjort Gud till sin tillflykt, och han kommer inte att bli deras tröst då, utan kommer att skratta åt deras olycka, och håna dem när rädslan kommer. De har föraktat och trampat på Guds Ords sanningar. De har unnat sig extravaganta kläder, och har ägnat sina liv åt munterhet och uppsluppenhet. De har sått för vinden och måste skörda virvelvind.    
När tiden kommer för nationernas nöd och förvirring kommer det att finnas många som inte har gett sig själva helt till världens nedbrytande inflytande och att tjäna Satan, som kommer att ödmjuka sig själva inför Gud och vända sig till honom med hela sitt hjärta och finna godkännande och förlåtelse.    
De personer bland sabbatshållare som har varit ovilliga att göra några uppoffringar, men har överlämnat sig till världens inflytande, kommer att bli testade och prövade. De sista dagarnas faror är över oss, och en prövning som de inte har väntat sig ligger framför de unga. De kommer att hamna i mycket uppskakande förvirring. Deras tros äkthet kommer att prövas. De bekänner sig vänta på Människosonens ankomst, ändå har en del av dem varit eländiga förebilder för dem som inte tror. De har inte varit villiga att ge upp världen, utan har förenat sig med dem, de har deltagit i utflykter och andra nöjessamlingar, och inbillat sig själva att de deltagit i oskyldiga nöjen. Ändå blev jag visad att det var just sådana nöjen som skiljer dem från Gud, och gör dem till världens barn. Gud erkänner inte den som söker välbehag och nöjen, som sin efterföljare. Han har inte gett oss ett sådant exempel. Endast de som är självförnekande, och som lever ett nyktert, ödmjukt och heligt liv är Jesu sanna efterföljare, och sådana kan inte delta i och ha nöje av deras lättsinniga, tomma konversation, som älskar världen.    
Jesaja kapitel 3 presenterades för mig. Jag fick se att denna profetia har sin tillämpning på dessa sista dagar, och tillrättavisningarna ges till de Sions döttrar som bara har tänkt på sitt utseende och att visa upp sig. Läs vers 25: " Dina män skall falla för svärd och dina hjältar i strid.". Jag blev visad att denna text kommer att uppfyllas helt och hållet. Unga män och kvinnor som bekänner sig vara kristna, men ändå inte har någon kristen erfarenhet, och som inte har burit några bördor, och inte känt något personligt ansvar, kommer att bli prövade. De kommer att tryckas ner i stoftet och längta efter den erfarenhet av gudomliga ting som de försummade att skaffa sig.  

12 03 1872 Review and Herald Sentimentalism    
Invalider borde inte tillåta sig att sjunka ner i ett sysslolöst tillstånd. Det är skadligt för hälsan. Viljekraften borde sättas i rörelse. Och även om somliga avskyr sysselsättning som innebär ansvar borde de öva sina sinnen till det. Ansträngning är vad de behöver mest för att återfå hälsan. De kan aldrig nå hälsa om de inte övervinner detta håglösa, drömmande sinnestillstånd, och reser sig till handling.    
Det pågår mycket bedrägeri under religionens täckmantel. Passionerna kontrollerar många människors sinnen som har blivit fördärvade genom förvända tankar och känslor. Dessa bedragna själar smickrar sig själva med att de är andligt sinnade, och särskilt helgade, medan deras religiösa erfarenhet består av kärlekskrank sentimentalitet istället för renhet, sann godhet och ödmjukhet. Sinnet borde ledas bort från jaget, övas i att vara till välsignelse för andra och upphöjas genom goda gärningar. "En gudstjänst, som är ren och obesmittad inför Gud och Fadern, är det att vårda sig om fader- och moderlösa barn och änkor i deras bedrövelse, och att hålla sig obefläckad av världen." Jak 1:27. Sann religion förädlar sinnet, förfinar smaken, helgar omdömet och gör dess ägare delaktig i himlens renhet och inflytande, för änglar nära och avskiljer mer och mer från världens inflytande.<br>-- E. G. W., in <i> Health Reformer</i>    
 "Vishetens vägar är ljuvliga, alla dess stigar är trygga." Ords 3:17.    
De som följer visdomens och helighetens väg kommer inte att plågas av onödig ånger över bortslösade timmar. Inte heller kommer de att plågas av missmod eller rädsla som andra, om de inte ägnar sig åt fåfänga och lättsinniga nöjen.    
Många stödjer uppfattningen att andlighet och hängivenhet mot Gud är skadligt för hälsan. Det finns många bekännande kristna med sjuklig fantasi som inte representerar bibelns religion på ett riktigt sätt. De vandrar ständigt under ett moln. De verkar tro att det är en dygd att klaga över depression, stora prövningar och svår kamp. Människans Frälsare har sagt "Låt på samma sätt ert ljus lysa för människorna, så att de ser era goda gärningar och prisar er Fader i himlen." Matt 5:16. Det är var och ens plikt att värdesätta ljuset, att vandra i ljuset och att uppmuntra vanan att vara glad till sinnes, så att de avspeglar ljus istället för nedstämdhetens och mörkrets skuggor.    
Vi är fullt övertygade om att gudfruktighet och rättfärdighet inte strider mot hälsans lagar, utan är i harmoni med dem. Somliga kanske lär att fåfängliga förströelser och billigt nonsens är nödvändiga för att vara glad och övervinna missmod. Det kan avleda tankarna för stunden, men när spänningen är över och eftertanken kommer, vaknar samvetet och gör sin röst hörd, att detta inte är den bästa vägen att vinna hälsa och verklig glädje.    
Nöjen piggar upp sinnet, men nedstämdhet kommer helt säkert att följa efter. Nyttigt arbete och fysisk motion kommer att ha en hälsosammare inverkan på sinnet, och kommer att stärka musklerna, förbättra cirkulationen och visa sig vara ett kraftfullt medel när det gäller att återvinna hälsan.    
 "Kom, barn, hör mig; jag skall lära er HERRENS fruktan. Är du en man som älskar livet och önskar att se goda dagar? Avhåll då din tunga från det som är ont och dina läppar från att tala svek. Vänd dig bort ifrån det som är ont, och gör vad gott är, sök friden och trakta därefter. HERRENS ögon är vända till de rättfärdiga och hans öron till deras rop. Men HERRENS ansikte är emot dem som göra det onda, han vill utrota deras åminnelse från jorden. När de rättfärdiga ropa, då hör HERREN och räddar dem ur all deras nöd. Ps 34:12-18.    
Förvissningen om att man gör rätt är den bästa medicinen för sjuka kroppar och sinnen. Guds speciella välsignelse vilar över mottagaren och är hälsa och styrka. En person vars sinne är stilla och tillfreds i Gud är på hälsans väg. Att vara medveten om att Herrens ögon vilar på oss och att hans öron är öppna för att höra våra böner, är sann tillfredsställelse. Att veta att vi har en vän som aldrig sviker, som vi kan anförtro alla själens hemligheter, är en förmån som aldrig kan beskrivas med ord. De vars moraliska förmågor är fördunklade av sjukdom är inte de som rätt kan företräda det kristna livet, eller helighetens skönhet. De behärskas alltför ofta av fanatismens eld, den kyliga likgiltighetens vatten eller slött missmod.    
Det finns de som inte känner att det är en religiös plikt att fostra sinnet till att uppehålla sig vid glada teman, så att de kan reflektera ljuset istället för mörker och missmod. Denna grupp kommer antingen att ägna sig åt att söka sitt eget nöje i ytlig konversation, skratta och skämta och hålla sinnet ständigt i glad stämning med en räcka av nöjen, eller de kommer att bli deprimerade med stora prövningar och mentala strider som de tror att få andra någonsin har upplevt eller kan förstå. Dessa personer kanske bekänner sig vara kristna, men de bedrar sina egna själar. De har inte den sanna läran. Jesu Kristi religion är först och främst ren, sedan fridsam, full av rättfärdighet och goda frukter. Många har gjort detta sorgliga misstag som är så vanligt i denna fördärvade tidsålder, särskilt bland kvinnor. De är för förtjusta i det andra könet. De älskar deras sällskap. Deras uppmärksamhet är smickrande för dem, och de uppmuntrar eller tillåter en närgångenhet som inte alltid är i överensstämmelse med apostlarnas uppmaning att " avhållen sig från allt ont, av vad slag det vara må." 1 Tess 5:22.    
Somliga blandar sin religion med en romantisk, kärlekskrank sentimentalitet, som inte upphöjer utan bara sänker. Det är inte bara deras egna sinnen som påverkas, utan andra skadas av deras exempel och inflytande.    
Somliga har en naturlig benägenhet till fromhet. Om de tränade sinnet att dröja vid upphöjda ämnen som inte har något att göra med jaget utan är av himmelsk natur, skulle de fortfarande kunna vara till nytta. Men en stor del av deras liv har slösats bort med att drömma om att uträtta något stort i framtiden, medan nuvarande plikter, även om de är små, försummas. De har varit otrogna. Herren kommer inte att anförtro dem något större arbete förrän det arbete som nu ligger framför dem har uppmärksammats och utförts med ett beredvilligt och glatt sinne.    
Om inte hjärtat är med i arbetet kommer det att dra ut på tiden, oavsett vilket arbete det gäller. Herren testar vår förmåga genom att ge oss små plikter att utföra först. Om vi vänder oss ifrån dessa med missnöje och klagande kommer inga fler uppgifter att anförtros oss förrän vi med glatt mot tar tag i dessa små plikter, och utför dem väl. Därefter kommer högre och större ansvar att anförtros åt oss.    
Vi har anförtrotts förmågor, inte för att slösas bort utan för att sättas in på banken så att Mästaren när han kommer, kan få tillbaka det som är hans med ränta. Gud har inte delat ut dessa förmågor urskiljningslöst. Han har fördelat dessa heliga förtroenden efter krafterna och kapaciteten som han känner hos sina tjänare: " åt var och en hans särskilda syssla" Mark 13:34.    
Han ger rättvist, och han förväntar sig att få tillbaka motsvarande. Om alla gör sin plikt efter måttet av sitt ansvar, kommer värdet av det som anförtrotts dem att fördubblas, oavsett om det är litet eller stort. Deras pålitlighet prövas och bevisas, och deras trofasthet är ett säkert bevis på deras kloka förvaltarskap, och de kan anförtros de sanna rikedomarna, till och med det eviga livets gåva.    
Många har en självbelåten inställning, och smickrar sig själva med att om de hade tillfälle eller var i mer fördelaktiga omständigheter, kunde de och skulle de, uträtta något stort verk. De ser inte saker från en riktig synvinkel. Deras fantasi är osund och de har tillåtit sina sinnen att sväva över livets vardagliga plikter. Dagdrömmande och romantiska sandslotts-byggen har gjort dem odugliga. De har levt i en fantasivärld, har blivit inbillade martyrer, och är inbillade kristna. Det finns inget verkligt och rejält i deras karaktär. Denna grupp inbillar sig ibland att de har en utsökt känslig karaktär, och en sympatisk natur som måste uppmärksammas och lydas av andra. De lägger sig till med en likgiltig och oföretagsam framtoning och tycker ofta att de inte blir uppskattade. Deras sjuka inbillning hjälper varken dem själva eller andra. Lämpligt arbete och hälsosam användning av alla deras krafter, skulle dra deras tankar från dem själva.    
Missmodiga känslor är ofta resultatet av för mycket fritid. Händerna och sinnet borde vara upptagna med nyttigt arbete, med att lätta andras bördor, och medan de gör det kommer de att vara till nytta för sig själva. Sysslolöshet ger tid att älta inbillade sorger. Om de inte har svårigheter och prövningar i verkligheten kommer de helt säkert att låna dem från framtiden. Gud vänder sig till Jerusalem genom sin profet Hesekiel så här: " Se, detta var din syster Sodoms missgärning: fastän höghet, överflöd och tryggad ro hade blivit henne och hennes döttrar beskärd, understödde hon likväl icke den arme och fattige." Hes 16:49.  

15 12 1874 Review and Herald Tionde och gåvor (sammanfattning)    
De församlingar som är mest systematiska och generösa när det gäller att upprätthålla Guds sak, är de mest framgångsrika andligt sett. Sann generositet hos en Jesu efterföljare leder till att hans intressen identifierar sig med hans Mästares. I Guds sätt att handla med judarna och Sitt folk vid tidens slut, kräver Han systematisk välgörenhet i proportion till deras inkomst. Frälsningsplanen lades med Guds Sons offer som grund. Evangeliets ljus från Kristi kors tillrättavisar själviskhet och uppmuntrar generositet och välgörenhet. Vi skall inte vara missnöjda över ständiga uppmaningar till att ge. Guds försyn kallar Hans folk från dess begränsade arbetsområde till att gå in i större uppdrag. Obegränsad ansträngning efterfrågas i vår tid, då moraliskt mörker täcker världen. Världslighet och girighet gör slut på Guds barns vitala kraft. De borde inse, att det är i Sin stora nåd, som Herren ber om deras tillgångar. Guds ord sätter välgörenhet nära intill bönen. Han sade till Kornelius: "Dina böner och dina gåvor har stigit upp till Gud som ett offer han kommer ihåg." (Apg.10: 4)    
I Sin undervisning sade Jesus: "Om ni inte har varit trogna i fråga om den ohederlige mammon, vem vill då anförtro er den sanna rikedomen?" (Luk. 16:11) Men andlig hälsa och framgång beror i hög grad på systematisk välgörenhet. Den är som det röda blod, som flyter genom kroppen och gör den levande. Den förökar kärleken till medmänniskorna och genom självförnekelse förs vi in i en allt närmare kontakt med den Herre, som blev fattig för vår skull.    
Ju mer vi investerar i Guds verk till själars frälsning, desto närmare skall de komma våra hjärtan. Om vi bara var hälften så många, men allesammans var arbetare med en brinnande iver, skulle vi ha en makt, som skulle få världen att skälva. Till aktiva arbetare säger Jesus: "Se, jag är med er alla dagar intill tidens slut." (Matt. 28:20)    
Vi kommer att möta motstånd, som har sin grund i själviska motiv, ofördragsamhet och fördomar, men med oförfärat mod och levande tro skall vi så ut Guds Ord vid alla vatten. Satans här är mäktig och vi kommer att möta den och måste bekämpa den. Vårt arbete skall inte begränsas till vårt eget land. Världen är ett skördefält och skörden är mogen. Jesu befallning till lärjungarna strax före Hans himmelsfärd ljöd: "Gå därför ut och gör alla folk till lärjungar!" (Matt 28:19) Vi känner oss ytterst pinsamt berörda av att se somliga av våra predikanter kretsa omkring sina egna församlingar till synes flitiga, men med mycket magra resultat av sitt arbete. Världen är skördefältet. Låt dem gå ut i den icke- troende världen och arbeta för att omvända själar. Tänk på Abraham, när han gick upp på Moria berg för att offra sin ende son till Gud. Detta var lydnad och offer! Mose var vid kungens hov och en framtida kungakrona väntade på honom. Men han vände sig bort från dess frestelse och i tron "vägrade Mose som vuxen att låta sig kallas Faraos dotterson. Han valde att hellre bli illa behandlad tillsammans med Guds folk än att en kort tid leva i syndig njutning. Han räknade Kristi smälek som en större rikedom än Egyptens alla skatter, ty han hade sin blick riktad på lönen." (Hebr. 11: 24- 26)    
Aposteln ansåg inte att deras liv hade något värde för dem själva utan gladde sig över, att de blev aktade värdiga att lida för Kristi skull. Paulus och Silas torterades och kastades brutalt på det kalla fängelsegolvet medan deras fötter sattes i stocken. Hörde fångvaktaren dem sucka och klaga? Nej, ingalunda! Från fängelsets allra innersta ljöd vid midnattstid glada sånger till Guds ära. En djup och allvarlig kärlek till deras Frälsares sak, för vars skull Paulus och Silas led, fyllde dem med glädje.         
Eftersom sanningen fyller våra hjärtan, väcker vår tillgivenhet och tar herraväldet över våra liv, skall också vi uppleva glädjen i att lida för sanningens skull. Varken fängelsemurar eller martyrskap kan då göra oss modlösa eller hindra oss i detta stora verk.    
Kom, o min själ, till Golgata! Se Guds Sons ödmjuka liv. Han var "en smärtornas man, och förtrogen med lidande". Se, hur Han blev vanärad och hur Han kämpade i Getsemane och lär dig, vad självuppoffring är! Lider vi brist? Det gjorde Kristus, himlens Majestät. Men Hans fattigdom blev vår rikedom. Räknas vi bland de rika? Han var rik, men "blev fattig för er skull, för att ni genom hans fattigdom skulle bli rika." (2 Kor. 8: 9) I Kristus har vi det fullkomliga exemplet på självförnekelse. Hans offer bestod inte bara i att lämna himlens kungliga salar och att av ogudaktiga människor bli rannsakad som en kriminell och bli förklarad skyldig. Av onda människor blev Han dömd som en förbrytare och överlämnad till att dö som en ogärningsman. Men det som krossade Hans hjärta var, att Han fick bära världens synd. Kristi liv är en tillrättavisning av vår likgiltighet och vår köld. Vi är nära tidens slut, när Satan har kommit ner i stor vrede, eftersom han vet, att hans tid är kort. Han arbetar med orättfärdighetens hela bedrägeri genom dem, som går förlorade. Striden har överlämnats till oss av vår store Ledare, för att vi med mod och kraft skall föra den vidare. Vi gör inte en tjugondedel av det, som vi kunde göra, om vi verkligen var vakna. Arbetet hindras av lättja och brist på den självuppoffringens ande, som vår Frälsare har gett oss ett exempel på i Sitt liv.    
Kristus söker medarbetare, som förstår nödvändigheten av att göra de yttersta ansträngningar. Våra bokförlag skulle inte trycka mindre, utan mer. Det skulle upprättas skolor på fler platser, där vår ungdom kan utbildas till att föra sanningen vidare.    
Mycket tid har redan spillts och änglar bär bud om vår underlåtenhet till himlen. I vårt sömniga och oheliga tillstånd har vi försummat värdefulla tillfällen, som Gud har sänt oss i form av människor, som hade förmåga att hjälpa oss i våra svårigheter. Hur stort behov hade vi inte av Hannah Mores hjälp för att nå ut till andra folk! Hennes ingående kunskap om missionsfälten skulle ge oss kontakt med många folk, som vi nu inte kan närma oss. Gud sände henne till oss i vår nöd, men vi satte inte värde på Hans gåva. Han tog henne från oss igen. Nu vilar hon från sitt verk, men hennes självuppoffrande gärningar följer henne. Man måste djupt beklaga, att vårt missionsarbete skall försenas, därför att vi inte vet, hur vi skall komma in på de olika delarna av det stora skördefältet.    
Vi är förtvivlade över att gåvor, som vi kunde ha haft nu, om vi bara hade varit vakna, har gått förlorade. Arbetare har hållits tillbaka från den mogna skörden. Guds folk bör ödmjuka sina hjärtan inför Honom och be Honom förlåta vår likgiltighet och egenkärlek och utplåna den vanärande rapporten om försummade plikter och outnyttjade privilegier. I ljuset av Golgatas kors kommer varje sann kristen att vända sig bort från frestelsen att begränsa sina gåvor så att de inte kostar honom något. Han kommer att höra kallelsen: "Gå i dag och arbeta i min vingård!" (Matt. 21.28) "Då skall ni finna ro för era själar." (Matt. 11:29)    
När Jesus skulle lämna den här världen hänvisade Han Sina efterföljare till skördefälten och sade till dem: "Gå ... ut och gör alla folk till lärjungar!" (Matt. 28:19) "Det ni har fått som gåva, ge det som gåva!" (Matt. 10:8) Giv det för intet! Skall vi inte förneka oss själva, så att den skörd som väntar kan samlas in nu?    
Gud kallar på vår förmåga att påverka och på våra medel. Skall vi vägra att ge Honom detta? Vår himmelske Fader anförtror oss förmågor och medel för att pröva oss, om vi är värdiga att få det eviga livets gåva.<br><i> E.W. G.</i>    
Det särskilda systemet med tionde grundade sig på en princip som var lika evig som Guds lag. Tiondesystemet var en välsignelse för judarna, annars skulle Gud inte ha gett dem det. Och det kommer att vara en välsignelse för dem, som praktiserar det vid tidens slut. Vår himmelske Fader lade inte fram planen för systematisk välgörenhet för att berika Sig själv. Den skulle vara en stor välsignelse för människan. Han såg, att detta system för välgörenhet var just det, som människan behövde.    
Vi förstår inte vår sanna ställning som Kristi efterföljare. Vi har inte den rätta uppfattningen om vårt ansvar som Hans lejda tjänare. Han har skänkt oss lönen för Sitt livs lidande och för Sitt utgjutna blod, för att binda oss till Sig i villig tjänst. Allt det goda, som vi har, är ett lån från vår Frälsare. Han har gjort oss till förvaltare. Våra minsta offer, våra ödmjukaste tjänster, som ges i tro och kärlek, kan bli en helig gåva, som vinner själar till Hans tjänst, för att upphöja Hans ära. Det som är till Kristi rikes fördel och ger det framgång skulle överskugga alla andra hänsynstaganden. De som sätter sina egna nöjen och själviska intressen främst i sina liv, är inga trogna förvaltare.    
Den som förnekar sig själv för andras skull och helgar allt till tjänst för Kristus, kommer att uppleva den lycka, som den själviska människan förgäves eftersträvar. Vår Frälsare säger: "På samma sätt kan ingen av er vara min lärjunge, om han inte avstår från allt han äger." (Luk. 14:33) Kärleken "söker inte sitt." Det var denna osjälviska kärlek, som karakteriserade Kristi liv. Om vi har Guds lag i våra hjärtan, kommer våra egna intressen att underordnas höga och eviga mål. Kristus förmanar oss att först söka Guds rike och Hans rättfärdighet. Detta är vår första och största plikt. Herren varnar uttryckligen Sina tjänare för att samla sig skatter på jorden. Om de gör det, kommer deras hjärtan att vara upptagna av jordiska angelägenheter snarare än av himmelska. Just på denna punkt har så många lidit skeppsbrott. De har gått stick i stäv mot vår Herres uttryckliga förmaning och har låtit kärlek till pengar behärska sina liv. De är omåttliga i sina ansträngningar för att samla medel. De är lika berusade av sin maniska jakt efter rikedom som drinkaren efter sin alkohol.     
Kristna glömmer, att de är Mästarens tjänare och att de själva, deras tid och allt vad de äger tillhör Honom. Många frestas och de flesta faller för de listiga frestelser, som Satan presenterar för att de skall investera sina pengar, där det skall ge dem den största vinsten i kronor och ören. Endast få tänker på, vilka bindande krav Gud har på dem att först och främst stödja Hans sak och att låta sina egna önskningar komma i sista hand. Endast mycket få investerar i Guds verk i proportion till sin förmåga. Många har bundit sina pengar i egendomar, som de måste sälja innan de kan investera i Guds sak och därmed praktiskt använda dem. Detta har de som ursäkt för att bara göra litet för Herrens verk. De har bokstavligt talat begravt sina pengar i jorden, precis som mannen i liknelsen. De bedrar Gud på det tionde, som Han kräver som Sin del. När de handlar så, bedrar de sig själva på den himmelska skatten.    
Planen för systematisk välgörenhet är inte en tung börda för någon människa. "När det gäller insamlingen till de heliga, skall ni också göra som jag har föreskrivit församlingarna i Galatien. På första veckodagen skall var och en av er hemma lägga undan och samla ihop vad han lyckas spara, så att insamlingarna inte sker först vid min ankomst." De fattiga är inte undantagna från förmånen att få lov att ge. De kan delta i detta, lika väl som de rika. Den undervisning Jesus gav, när det gällde änkans skärv, säger oss, att den minsta gåva som ges med ett villigt hjärta av den allra fattigaste är av större värde än de rikas stora gåvor.    
I himlens böcker blir de gåvor, som de fattiga har gett av kärlek till Jesus inte uppskrivna i förhållande till det belopp som ges, utan efter den kärlek som ligger bakom gåvan. Jesu löften kommer lika säkert att uppfyllas när det gäller fattiga människors givmildhet, som endast har litet att ge, som på den rike, som ger av sitt överflöd. Den fattige gör av det lilla han äger en uppoffring, som han verkligen känner. Han nekar verkligen sig själv något som han har behov av för sin egen bekvämlighet. Den rike däremot ger av sitt överflöd och nekar inte sig själv något, som han verkligen behöver. Därför finns det mer helighet i den fattiges offer som inte finns i den rike mannens gåva, eftersom den rike ger av sitt överflöd. Gud försyn har gjort upp den fullständiga planen för systematisk välgörenhet till människans bästa. Hans försyn är alltid verksam. Om Hans tjänare följer Hans plan, kommer alla att ta aktiv del i Hans verk.    
De som håller tillbaka medel från Guds förrådskammare och samlar dem till sina barn, utsätter dessa barns eviga intressen för fara. De placerar sin egendom, som är en stötesten för dem själva, på sina barns väg, så att de kan falla för samma frestelse och gå förlorade. Många begår ett stort misstag när det gäller det här livet. De sparar och nekar sig själva och andra det goda, som de skulle kunna få ut om de rätt använde de tillgångar Gud har gett dem, och blir själviska och giriga. De försummar sina andliga intressen och blir andliga dvärgar för att kunna samla rikedomar, som de inte kan använda. De efterlämnar sin egendom till sina barn och i nio fall av tio blir det en ännu större förbannelse för arvingarna än den var för föräldrarna. Barnen, som litar på sina föräldrars egendom, har sällan framgång i det här livet och bekymrar sig lika sällan om sitt eviga väl. Det bästa arv, som föräldrar kan ge sina barn är kunskap om nyttigt arbete och ett exempel på ett oegennyttigt liv, genom att de i handling visar, att pengarnas sanna värde består i, att de kan täcka sina egna och andras behov och främja Guds verk.    
Somliga är villiga att ge i förhållande till vad de har och känner att Gud inte ställer några ytterligare anspråk på dem, eftersom de inte har några större tillgångar. De har inget över när familjens behov är täckta. Men många borde fråga sig själva: Ger jag i förhållande till vad jag kunde ha haft att ge? Det var Guds avsikt, att deras fysiska och intellektuella förmågor skulle användas. Många har inte efter bästa förmåga förvaltat de förmågor, som Gud har gett dem. Att arbeta blev människans lott. Det skedde i förbindelse med den förbannelse, som synden gav upphov till. Nyttigt arbete är en nödvändighet för människans fysiska, mentala och moraliska välbefinnande. "Var inte tröga när det gäller nit...", utbrister den inspirerade aposteln. (Rom. 11:11)    
Ingen människa, oavsett om han är rik eller fattig, kan ära Gud genom ett liv i sysslolöshet. För många fattiga människor är deras enda kapital den tid och de fysiska krafter som de har. Ofta slösas detta kapital bort i likgiltig sysslolöshet och man har ingenting att ge som tionde och gåvor. Om kristna människor inte har förstånd till att på ett rimligt sätt använda sina fysiska och andliga förmågor, bör de vara tillräckligt ödmjuka för att låta sig vägledas av sina trossyskon, så att deras bättre omdöme måtte avhjälpa deras egna brister. Många obemedlade, som är tillfreds med att inte uträtta någonting för sina medmänniskor och för att gagna Guds verk, skulle kunna göra mycket om de ville. De är lika mycket ansvariga inför Gud för sina fysiska krafter, som den rike är för sina pengar.    
Somliga, som borde föra tillgångar till Guds förrådskammare, vill i stället ta emot stöd från den. Många som nu är fattiga, skulle kunna förbättra sin situation genom att använda sin tid på ett klokt sätt, genom att undvika förmånliga rättigheter och låta bli att fundera över hur de skall kunna erhålla medel på ett lättare sätt än genom ett tåligt, ihärdigt arbete.    
Om de, som inte har haft framgång i livet, var villiga att ta emot undervisning, kunde de öva sig i självförnekelse och sund ekonomi och uppleva glädjen i att ge i stället för att ta emot välgörenhet. Det finns många lättjefulla tjänare. Om de ville göra det som de har möjlighet till, skulle de uppleva en så stor välsignelse av att tjäna andra, att de verkligen skulle uppleva, att det är saligare att ge än att ta emot.    
Om välgörenhet utövas på rätt sätt, ger den människor lust att använda alla sina förmågor till en sund verksamhet för att hjälpa de behövande och stödja Guds verk. Om de som har tillgångar, verkligen kunde inse att de är ansvariga inför Gud för varje krona som de lägger ut, skulle deras behov bli mycket mindre. Ett upplyst samvete avslöjar onödiga utgifter för att tillfredsställa aptiten, stoltheten och fåfängan eller för att delta i nöjen och på det sättet slösa bort de medel, som skulle ha använts i Guds verk. De, som slösar bort sin Herres ägodelar, skall en gång stå till svars inför Honom.    
Om bekännande kristna ville använda mindre pengar för att pryda sina kroppar och sina hem och äta mindre dyrbar och ohälsosam kost, skulle de kunna ge mycket större gåvor till Guds förrådshus. På så sätt skulle de efterfölja sin Frälsare, som lämnade Sin himmelska härlighet och blev fattig, för att vi skulle kunna bli evigt rika. Om vi är för fattiga för att ge Honom det tionde och de gåvor som Han önskar, är vi bestämt också för fattiga för att klä oss dyrbart och äta lyxigt, ty då slösar vi Herrens medel på skadlig självtillfredsställelse. Vi borde alltid fråga oss själva: Vilka skatter har jag satt i säkert förvar i Guds rike? Är jag rik inför Gud?     
Jesus undervisade Sina lärjungar om girighet: "Och han berättade en liknelse för dem: ´En rik man hade åkrar som gav goda skördar. Och han frågade sig själv: Vad skall jag göra? Jag har inte plats för mina skördar. Så här vill jag göra, tänkte han. Jag river mina logar och bygger större, och där samlar jag in all min säd och allt mitt goda. Sedan vill jag säga till mig själv: Kära själ, du har samlat mycket gott för många år. Ta det nu lugnt, ät, drick och var glad. Men Gud sade till honom: Din dåre, i natt skall din själ utkrävas av dig, och vem skall då få vad du har samlat ihop? Så går det för den som samlar skatter åt sig själv men inte är rik inför Gud." (Luk. 12:16- 21)    
Lyckan består inte i jordiska egendomar. Den dåraktige rike mannen hade i sin oerhörda egoism samlat rikedom åt sig som han inte kunde använda. Han hade bara levt för sig själv. Han hade varit en hård förrättningsman och hade inte visat Guds barmhärtighet eller kärlek mot sina medmänniskor. Han hade tagit från faderlösa och änkor och bedragit sina medmänniskor för att samla en allt större rikedom åt sig själv. Han kunde ha samlat en oförgänglig skatt åt sig i himlen, men på grund av sin girighet förlorade han båda världarna.    
De som till Guds ära använder de medel, som Han har anförtrott dem, kommer en gång att ta emot sin skatt ur Herrens hand med denna välsignelse: "Bra, du gode och trogne tjänare... Gå in i din herres glädje."    
När vi betraktar det oändliga offer, som gavs för människors frälsning, slås vi av förundran. När egenkärlek vill behärska människohjärtan och de frestas att vägra ge sin vederbörliga del av ett gott verk, borde de stärka sina rätta principer genom att tänka på att Han, som var rik på himlens ovärderliga skatt, lämnade alltsammans och blev fattig. Han hade ingen plats där Han kunde vila Sitt huvud. Och hela detta offer gjordes för vår skull, för att vi måtte bli evigt rika.     
Kristus vandrade Själv på samma självförnekelsens och självuppoffringens väg, som alla Hans efterföljare måste gå, om de till sist skall upphöjas tillsammans med Honom. Hans eget hjärta uthärdade de sorger som människor måste bära. Världsligt sinnade människor blir ofta vulgära. De ser bara jordiska ting och det utestänger skönheten och värdet hos det himmelska. Människor kommer att färdas över land och hav för jordisk vinnings skull och uthärda umbäranden och lidande för att få tag i vad de söker och ändå kommer de att vända sig bort från himlens dragningskraft och inte se de eviga rikedomarna. Jämförelsevis fattiga människor ger ofta mest till Herrens verk. De är givmilda med det lilla de har. De har stärkt sin givmildhet genom ständig frikostighet. När deras utgifter nästan uppgår till deras inkomster, har deras längtan efter jordiska rikedomar inget utrymme eller chans att växa sig starkare. Många som börjar samla på sig rikedom, räknar ut, hur lång tid det kommer att ta att spara ihop en viss summa. I sin iver glömmer de att samla sig skatter, där varken mal eller mott förtär. Deras välgörenhet håller inte jämna steg med deras samlarmani. Eftersom deras begär efter rikedom tilltar, blir de helt uppslukade av detta. Deras växande egendom får dem att ständigt önska sig mer och somliga tycker, att det är orättfärdigt, att de skall ge Herren en tiondedel. Bibeln säger: "Fäst inte hjärtat vid rikedom, även om den växer. " (Ps. 62:11) Många har sagt: "Om jag var lika rik som den och den, skulle jag ge mycket mer till Guds sak. Jag skulle ge allt för att främja den." Gud har prövat somliga av dessa genom att ge dem rikedom, men med rikedomen kom den stora frestelsen och de gav mycket mindre, än när de var fattiga. Ett allt uppslukande begär efter större rikedom grep dem och de blev avgudadyrkare.     
Han, som erbjuder människor oändliga rikedomar och ett evigt välsignat liv i Hans rike som lön för trofast lydnad, kommer inte att tåla ett delat hjärta. Vi lever mitt i de sista dagarnas faror och våra hjärtan är utsatta för en ständig frestelse att vända sig bort från Gud. Endast i ljuset av Jesu liv kan vi urskilja och rätt uppskatta vår plikt på rätt sätt. Liksom solen fyller världen med ljus genom att gå upp i öster och gå vidare mot väster, kommer en sann Jesu efterföljare att vara ett ljus i världen. Han kommer att gå ut i världen som ett klart och lysande ljus, så att de som vandrar i mörkret kan bli upplysta och värmda av de ljusstrålar som utgår från honom. Jesus säger om sina efterföljare: "Ni är världens ljus. Inte kan en stad döljas, som ligger på ett berg." (Matt 5: 14)     
Vår stora förebild förnekade Sig själv. Skall deras livsstil, som bekänner sig vara Hans efterföljare, vara en så stor kontrast till Honom? Frälsaren gav allt för en döende värld. Han sparade inte ens Sitt eget liv. Guds församling sover. Den är försvagad genom sysslolöshet. Från alla delar av världen når oss röster: "Kom och hjälp oss!" men vi svarar inte. Då och då görs det några svaga ansträngningar. Ett fåtal visar, att de vill vara Sin Mästares medarbetare. Men ofta måste de kämpa ensamma. Det finns bare en missionär från vårt folk ute på hela det vida missionsfältet i främmande länder.    
Sanningen är mäktig, men förs inte ut i det praktiska livet. Det finns inte tillräckligt mycket av offrade medel. Gud kallar människor, frivilliga, som vill föra ut sanningen till alla stammar, tungomål och folk. Det är inte vårt antal eller vår rikedom, som skall ge oss den slutliga segern, utan hängivenhet i arbetet, moraliskt mod, en brinnande kärlek till själar och en outtröttlig iver, som aldrig ger upp.     
Många har sett på den judiska nationen som på ett folk som behöver medömkan, eftersom de alltid sattes på prov för sitt stöd av deras religion. Men den Gud, som skapade människan och gav henne alla de välsignelser som hon njuter av, visste, vad som var till människans bästa. Och genom Sin välsignelse har Han gjort de nio tiondedelarna mer värda än hela summan utan Hans välsignelse. Om någon av egenkärlek behöll Guds tionde eller förde fram ett offer till Honom, som inte var felfritt, kom olyckor och förluster att följa honom. Gud känner till vilka motiv våra hjärtan har. Han har kännedom om människors avsikter och Han kommer när Hans tid är inne att mäta upp åt dem, vad de har förtjänat.    
Systematisk välgörenhet bör inte ske av tvång. Endast frivilliga gåvor behagar Gud. Sann kristen välgörenhet föds av tacksam kärlek. Äkta kärlek till Kristus kommer alltid att få oss att älska dem, för vilkas skull Han kom till världen för att frälsa. Kärlek till Kristus skall vara den styrande principen hos människan och kontrollera alla hennes känslor och styra alla hennes handlingar. Förlossarens stora kärlek skulle väcka all den medkänsla och vilja till självuppoffring, som ett människohjärta kan rymma. När det sker, kommer inga rörande appeller att behövas för att bryta igenom själviskheten och väcka den slumrande medkänslan och villigheten att ge till sanningens sak.    
Jesus har köpt oss med ett oändligt offer. Alla våra förmågor och hela vårt inflytande tillhör verkligen vår Frälsare och bör användas i Hans tjänst. När vi gör detta, visar vi vår tacksamhet över, att vi är friköpta från syndens slaveri genom Hans dyrbara blod. Vår Frälsare arbetar alltid för oss. Han har stigit upp till himlen och vädjar för oss i kraft av Sitt blod. Han påminner Sin Fader om Sin kamp och Sitt lidande på korset. Han lyfter Sina sårade händer och går i förbön för Sin församling, för att den må bli bevarad från att falla i frestelse.    
Om vi riktigt kunde fatta vår Förlossares underbara gärning för vår frälsning, skulle en brinnande kärlek fylla våra hjärtan. Vår kalla okänsliga likgiltighet skulle göra oss förfärade. En fullständig hängivenhet och välgörenhet, som har sitt ursprung i tacksam kärlek, skulle göra även den minsta gåva gränslöst värdefull. Men när vi villigt har överlämnat allt vi kan ge till vår Frälsare, hur värdefullt det än är för oss, så kommer all vår uppoffring att förefalla liten och otillräcklig, om vi ser den tacksamhetsskuld vi står i till Gud. Men änglarna tar dessa gåvor, som förefaller oss så fattiga, och ger dem som ett rökelseoffer inför Guds tron och de blir mottagna.  

6 05 1875 Review and Herald Guds lag   
De kastar lagens band åt sidan. De släpper på tyglarna för de förvanskade begären och det vildväxande hjärtats påstötningar. Sedan fröjdar de sig över barmhärtigheten och nåden i evangelium. Kristus talar till sådana: "Inte skall var och en som säger ´Herre, Herre´ till mig komma in i himmelriket, utan den som gör min himmelske Faders vilja." - Mat 7:21. Vad är Faderns vilja? Att vi håller hans bud. För att ge eftertryck åt sin Faders vilja, blev Kristus författaren av de stadgar och bud som gavs genom Mose till Guds folk. Kristna som upphöjer Kristus, men radar upp sig mot lagen som styr den judiska församlingen, ställer upp Kristus emot Kristus.    
Jesu Kristi död för människans återlösning, lyfter bort förlåten och återspeglar en flod av ljus hundratals år tillbaka, på hela inrättningen av det judiska religionssystemet. Utan Kristi död var hela detta system betydelselöst. Judarna förkastar Kristus, och därför är hela deras religionssystem för dem oklart, oförklarligt, och osäkert. De fäster lika mycket vikt vid ceremoniernas skuggformer, som har mött sin uppfyllelse, som de fäster vid de tio budordens lag. Den var inte en skugga, men en verklighet lika beständig som Jehovas tron. Kristi död höjer upp det judiska symbolsystemet med tillhörande förordningar, och visar att deras ursprung var gudomligt beslut. Den visar också att syftet med dem var att hålla tron levande i människornas hjärtan.    
Faktumet, att det heliga paret överträdde Guds lag genom att åsidosätta en detalj i Guds förbud, med resultatet att de led följderna av fallet, borde hos alla inpränta en riktig uppfattning av Guds lags heliga karaktär. Om så förfärliga följder medföljde våra första föräldrars erfarenhet då de överträdde sådana krav i Guds lag som många som bekänner sig frukta Gud skulle kalla små, vad skall då straffet bli för dem som inte bara bryter de viktigaste buden, så tydligt definierade som det fjärde budet är, men också lär andra att överträda dem?    
Alla kommer framledes att förstå, såsom Adam och Eva gjorde, att Gud menar det han säger. Människor som likgiltigt passerar Guds heliga lags anspråk, och som vänder sig bort och förkastar ljuset som getts om Sabbatsbudet, som är det fjärde, och söker att lätta sina samveten genom att följa traditioner och bruk, kommer Gud att hålla ansvariga, och i högre grad, än om Kristus inte hade kommit till jorden och lidit på Golgata. Faktumet att människans återlösning från överträdelsens straff, krävde Kristi beundransvärda offer, ger tydliga bevis på Guds lags oföränderliga natur.    
Gud gav klar och bestämd kunskap om sin vilja för Israel genom särskilda bud. Så visade han människans plikt mot Gud och mot sina medmänniskor. Den tillbedjan som hör Gud till definierades tydligt. Ett särskilt system med ritualer och ceremonier etablerades, som skulle säkra hågkomsten av Gud bland hans folk, och därigenom tjäna som en barriär för att bevara och beskydda de tio budorden mot överträdelse.    
Guds folk, som han kallar sin dyrbara egendom, privilegierades med ett tvåfaldigt lagsystem; det moraliska och det ceremoniala. Det ena pekade tillbaka på skapelsen för att bevara hågkomsten av den levande Guden som skapade världen och som har krav som binder alla människor i alla omständigheter, och som kommer att finnas i alla tider för evigt. Det andra gavs på grund av människans överträdelse av morallagen. Lydnaden mot den bestod av offer och gåvor som pekade på den framtida återlösningen. Båda är tydliga och avgränsade från varandra. Sedan skapelsen var morallagen en livsnödvändig del av Guds gudomliga plan och var lika oföränderlig som han själv. Ceremoniallagen skulle svara för ett särskilt syfte i Kristi frälsningsplan för släktet. Det symboliska offer- och gåvosystemet etablerades för att syndaren genom dessa tjänster skulle kunna förstå det stora offret, Kristus. Men judarna var så förblindade av stolthet och synd att endast få av dem kunde se längre än till djurens död som en försoning från synd; och när Kristus, som dessa offer föreställde, kom, då kunde de inte uppfatta honom. Ceremoniallagen var härlig; den var förberedelsen som Jesus Kristus gjort genom samråd med sin Fader, för att vara behjälplig för människosläktets frälsning. Hela upprättandet av det symboliska systemet grundades på Kristus. Adam såg Kristus framställd i det oskyldiga djuret som led straffet för hans överträdelse av Jehovas lag.    
Symbollagarna sträckte sig framåt till Kristus. Allt hopp och all tro riktades på Kristus till dess formerna uppfylldes i hans död. Stadgarna och domsluten som specificerade människans plikt mot sina medmänniskor var fyllda med viktig vägledning. De definierade och förenklade principerna i morallagen med syftet att föröka kunskapen om religion och för att Guds utvalda folk skulle förbli utmärkt och särskilt från hedniska nationer.    
Stadgarna om äktenskap, arv och noggrann rättvisa i människors behandling av varandra, var särskilda och i motsättning till andra nationers sedvänjor och uppförande. Nödvändigheten av detta för att bevara Guds folk från att bli som de nationer som inte hade kärlek till och fruktan för Gud, är densamma i denna förorenade tidsålder, vari majoriteten överträder Guds lag och ogudaktighet har fått en förskräcklig spridning. Om det forntida Israel behövde en sådan säkerhet, så behöver vi den mer, för att skyddas från att fullständigt förvirras hos Guds lags överträdare. Människors hjärtan är så benägna att frångå Gud att det är nödvändigt med återhållsamhet och disciplin.    
Kärleken som Gud hade för människor som han skapat till att likna honom själv, ledde honom till att ge sin Son som skulle dö för människans överträdelse. För att den tilltagande synden inte skulle leda människan att glömma Gud och den utlovade återlösningen, etablerades offersystemets uppoffringar för att symbolisera Guds sons fullkomliga offer.    
Kristus var den ängel som Gud utsett att gå framför Moses i vildmarken, och som ledde Israeliterna på deras resor till Kanaans land. Kristus gav Moses sin särskilda vägledning som skulle ges till Israel. "Bröder, jag vill ni skall veta att alla våra fäder var under molnskyn och att alla gick genom havet. Alla blev i molnskyn och i havet döpta till Mose. Alla åt samma andliga mat och alla drack samma andliga dryck. De drack ur en andlig klippa som följde dem, och den klippan var Kristus." - 1 Kor 10:1-4.8}    
"På den sista dagen, den största i högtiden, stod Jesus och ropade: ´Om någon törstar, så kom till mig och drick!´" - Joh 7:37. Dessa ord utropades vid åsynen av en av judarnas skildringar: vatten som flödar fram ur den hårda klippan. Denna åminnelse av vatten som hämtas fram ur klippan i vildmarken berör Guds Sons hjärta till ömmaste förbarmande och medlidande för deras förmörkade förståelse; för de vill inte se det ljus som han har hämtat åt dem. Kristus talar om för dem att han är klippan. Jag är det levande vattnet. Era fäder drack ur den andliga klippa som följde dem. Den klippan var jag. Det var genom Kristus allena som hebréerna hedrades med de särskilda välsignelser som de ständigt mottog, trots sina syndiga mumlanden och uppror.    
Till följd av fortlöpande överträdelse, blev morallagen repeterad med respektingivande storhet från Sinai. Kristus gav Mose religiösa bud som skulle styra vardagslivet. Dessa stadgar gavs rättframt för att bevara de tio budorden. De var inte skuggformer som skulle försvinna med Kristi död. De skulle vara bindande för människan i varje tidsålder så länge tid varar. Dessa befallningar upprätthölls av kraften i morallagen. De förklarade den lagen klart och tydligt.    
Kristus blev till synd för det fallna släktet, då han tog på sig själv fördömelsen som vilade över syndaren på grund av dennes överträdelse av Guds lag. Kristus stod som huvud för människosläktet, och var deras ombud. Han hade tagit världens synder på sig själv. I form av syndigt kött fördömde han synd i köttet. Han kändes vid den judiska lagens krav till dess han dog, då formerna uppfylldes. I det mirakel han utförde för den spetälske, bad han honom gå till prästerna med ett offer enligt Mose lag. Därmed godkände han lagen som krävde offer.    
Kristna som bekänner att de studerar Bibeln kan mera fullt uppskatta ceremoniallagarnas fulla betydelse än det forna Israel som behövde följa dem. Om de verkligen är kristna, så är de också beredda att bekräfta skuggformernas helighet och betydelse, eftersom de ser händelserna som de speglar uppfyllda. Kristi död ger den kristne en korrekt kunskap om ceremonisystemet och förklarar profetiorna som ännu är otydliga för judarna. Mose tänkte inte själv ut någon lag. Kristus, ängeln som Gud utsett till att gå framför hans utvalda folk, gav stadgar och krav till Moses som var nödvändiga för en levande religion och för att leda Guds folk. Kristna begår ett förfärligt misstag genom att kalla denna lag sträng och egenmäktig, och sedan ställa upp den som motsats till Kristi evangelium och uppdrag och hans tjänst på jorden, som om han handlade i strid mot de rätmätiga bud som de kallar Mose lag.    
Jehovas lag, som härrör från skapelsen, innefattades i de två stora grundsatserna, "..du skall älska Herren din Gud av hela ditt hjärta, av hela din själ, av hela ditt förstånd och av hela din kraft. Sedan kommer detta: Du skall älska din nästa som dig själv. Inget annat bud är större än dessa." - Mar 12:30-31. Dessa två stora grundsatser omfattar de första fyra budorden, eftersom de visar människans plikt mot Gud, och de sista sex, eftersom de visar människans plikt mot sin medmänniska. Grundsatserna framfördes mera tydligt till människan efter syndafallet, och formulerades för att möta det fallna förståndets fall. Detta var nödvändigt i följden av att människors furnuft hade förblindats av överträdelse.    
Gud uttalade sin lag med välvilja och skrev den med eget finger på sten. Så slöt han ett högtidligt förbund mitt sitt folk vid Sinai. Gud bekräftade dem som sin dyrbara egendom framför alla andra folk på jorden. Kristus, som gick före Moses i öknen, gjorde grunderna för moral och religion mera tydliga genom särskilda bud. Därigenom angav han närmare människans plikt mot Gud och sina medmänniskor, med syftet att bevara liv och skydda Guds heliga lag, så att den inte helt skulle glömmas bort i en avfällig värld.14}    
Så kallade kristna ropar nu ut: Kristus! Kristus är vår rättfärdighet, men bort med lagen. De pratar och handlar som om Kristi mission till en fallen värld uttryckligen var att tillintetgöra sin Faderns lag. Kunde inte det arbetet utförts lika väl utan att Faderns endast älskade kom till denna värld och uthärdade sorg, umbäranden, och den skamliga döden på korset? Predikanter predikar att försoningen tillät människor att bryta Guds lag, och begå synd, och sedan prisa den frikostiga nåden och barmhärtigheten som uppenbarats genom Kristus i evangelium, emedan de trotsar Guds lag.  

26 10 1876 Review and Herald Hur man vinner tillbaka den felande (Vitt. Nr. 15 , sid. 40 , 41)   
Om du känner sorg över att dina grannar eller vänner handlar fel till sin egen skada, om de överraskas med att handla fel, så följ Bibelns regler: "Om din broder har begått en synd, så gå och ställ honom till svars enskilt, mellan fyra ögon." (Matt. 18:15) När du går till honom som du menar begår fel, se då till att du talar till honom i saktmod och ödmjukhet, ty människans vrede åstadkommer inte något som är rätt inför Gud. De som begår fel kan inte återupprättas på något annat sätt än genom saktmod, mildhet och öm kärlek. Var försiktig i ditt tillvägagångssätt. Undvik att något i din blick eller dina gester, dina ord eller tonfall har en anstrykning av stolthet eller egenrättfärdighet. Var på vakt mot dig själv så att inte något ord eller någon min upphöjer dig själv eller sätter din godhet eller ditt rätta handlande i motsats till deras fel. Var på din vakt så att du inte på minsta sätt ringaktar, dominerar eller visar förakt. Undvik varje skymt av vrede, och även om du talar tydligt, så låt det inte finnas någon tillrättavisning, ingen ovettig anklagelse, inget tecken på iver utöver värmen i uppriktig kärlek.    
Framför allt, låt det inte finnas någon skugga av hat eller ond vilja, inget bittert eller surt uttryck. Inget annat än vänlighet och mildhet kan strömma ut från ett kärleksfullt hjärta. Ändå bör dessa dyrbara frukter inte hindra dig från att tala ytterst allvarligt och högtidligt, som om änglar hade riktat sina ögon mot dig och du arbetade och handlade med anledning av den kommande domen. Tänk på att resultatet av tillrättavisningar i hög grad beror på det sätt de ges på. Försumma inte allvarlig bön så att du kan ha ett ödmjukt sinne och att Guds änglar kan gå framför dig och arbeta på de hjärtan du försöker nå och därigenom göra dem mjuka genom himmelska intryck så att dina ansträngningar kan bli till nytta. Om något gott uträttas så ge inte dig själv äran. Gud har gjort alltsammans.    
Du har ursäktat dig för att du talat illa om din bror och syster eller granne till andra, innan du gick till honom och tog de steg som Gud utan tvivel har befallt. Du säger: "Varför? Jag talade inte med någon förrän jag var så betryckt att jag inte kunde låta bli." Vad är det som gör dig betryckt? Var det inte en klar försummelse av ett "så säger Herren"? Du var skyldig till en synd därför att du inte gick och talade med syndaren enbart mellan dig och honom om hans fel. Om du inte gör detta, om du inte lyder Gud, hur skulle du annars kunna bli betryckt, om inte ditt hjärta var förhärdat, därför att du trampat Guds bud under fötterna och i ditt hjärta hatat din bror och din nästa? Och vilket sätt har du funnit att lyfta av dina bördor på? Gud tillrättavisar dig för din underlåtenhet att tala med din bror om hans fel och du ursäktar och tröstar dig själv med en synd mot din plikt genom att berätta om din brors fel till en annan person! Är detta rätt sätt att finna lindring? Genom att begå synd?    
Alla dina ansträngningar att rädda den felande kan vara fruktlösa. De kan löna gott med ont. De kan bli mer uppretade än övertygade. Vad händer om de inte lyssnar till några goda avsikter utan fortsätter den felaktiga kurs de har slagit in på. Detta kommer ofta att hända. Ibland kommer inte den mildaste och ömmaste tillrättavisning att ha någon god effekt. I det fallet kommer den välsignelse du önskade att någon annan skulle ta emot genom att eftersträva en rättfärdig kurs, upphöra att göra ont och att lära sig att göra gott, att återvända till ditt eget bröst. Om de felande håller fast vid att synda, behandla dem vänligt och lämna dem tillsammans med din himmelske Fader. Du har befriat din själ. Deras synd vilar inte längre på dig. Du är nu inte längre delaktig i deras synd, utan om de går förlorade, är deras blod på deras egna huvuden. - <i>Vittnesbörd nr. 15,</i> s. 40 och 41.  

31 10 1878 Review and Herald Välgörenhet   
 "Ära HERREN med dina ägodelar och ge honom det första av all din gröda. Dina lador skall då fyllas av riklig skörd och dina pressar flöda över av vin." Ords 3:9,10    
 "Den ene strör ut och får ändå mer, den andre snålar och blir bara fattigare. Den fri-kostige blir rikligen mättad, den som vederkvicker andra blir själv vederkvickt." Ords 11:24,25    
 "Men den ädle tänker ädla tankar, han står fast vid det som är ädelt." Jes 32:8     
 "Förbannelse har drabbat er, ty ni och hela folket stjäl ifrån mig. För in allt tionde i förrådshuset, så att det finns mat i mitt hus. Pröva mig nu i detta, säger HERREN Sebaot, om jag inte kommer att öppna för er himlens fönster och låta välsignelse strömma ut över er i rikt mått. Och för er skull skall jag näpsa gräshopporna så att de inte fördärvar frukten på marken. Inte heller skall vinstocken på fältet bli utan frukt, säger HERREN Sebaot. Och alla folk skall prisa er lyckliga, ty ni skall vara ett ljuvligt land, säger HERREN Sebaot." Mal 3:9-12    
Gud är oändligt kapabel att uppfylla sina löften. Alla jordiska välsignelser kommer från hans hand. Herrens tillgångar är outtömliga, och han använder dem alla för att uppnå sina syften. Trogna förvaltare som använder de ägodelar som Gud har anförtrott dem för att föra ut sanningen och välsigna den lidande mänskligheten, kommer att bli belönade för att de gjort det. Gud kommer att fylla deras händer medan de ger vidare till andra. Han för sitt verk vidare på jorden genom förvaltare som anförtrotts hans kapital. Det finns somliga som, trots att de verkligen längtar efter rikedom, skulle bli utblottade genom dess ägodelar. Gud har prövat individer genom att låna dem pengar. Det stod i deras makt att missbruka gåvan eller använda den till Guds ära. Om de har lagt på hög eller slösat Herrens pengar kommer Mästaren slutligen att säga till dem, " Du kan inte längre få vara förvaltare." De har blivit testade och prövade och blivit funna otrogna när det gäller att använda det som tillhörde en annan, som om det vore deras eget. Gud kommer inte att anförtro de eviga rikedomarna åt sådana.    
De som disponerar Herrens ägodelar på ett omdömesgillt och osjälviskt sätt, och på så sätt visar att deras intressen är desamma som den lidande mänsklighetens, kom-mer att få framgång, för de spelar den roll som Gud har bestämt att de ska, i hans eget välgörenhetssystem. Den första stora principen i morallagen är att kärleken till Gud är den största. Den andra är denna: "Du ska älska din nästa såsom dig själv. "På dessa två bud hänger hela lagen och profeterna." Matt 22:40    
Alla goda ting på denna jord gavs till människan som ett uttryck för Guds kärlek. Han gör människan till sin förvaltare och ger henne tillgångar av inflytande och pengar att använda för att utföra hans verk på jorden. Vår himmelske Faders plan är att ansluta den dödliga människan till sig själv. Som arbetare kan de bli hans verktyg för att frälsa själar. Han har antagit dem som har helgat sig själva till hans tjänst för att predika Ordet till dem som inte känner sanningen. Men dessa är inte de enda som han använder för att främja sitt verk på jorden. Varje människa som bekänner sig vara upplyst av Guds Ande i denna tid kommer förväntas upplysa andra. "Ty ingen av oss lever för sig själv", samtidigt som han älskar Gud med hela sitt hjärta och sin nästa som sig själv. Var och en har en plikt som är anpassad efter hans förmåga när det gäller att uträtta något i detta stora verk. De som vandrar i sanningens ljus kommer att sprida ljus till dem som är runtomkring. De är levande vittnen för Kristus. De kommer inte att likna världen som lever i moraliskt mörker och älskar sig själva och denna världens ting och söker efter jordiska rikedomar. De kommer att vara "ett egendomsfolk, som är uppfyllt av iver att göra goda gärningar."    
Det kommer att krävas mycket självförnekelse och självuppoffring för att likna förebilden, Kristus Jesus. För att bli lika honom måste vi odla en generös läggning. De som äger mest av denna världens goda visar ofta en självisk girighet när det gäller att ge till Guds verk. De mest frikostiga gåvorna kommer ofta från den fattige mannens plånbok, medan de som Gud har anförtrott ett överflöd, just med syftet att fylla verkets behov, misslyckas med att se var pengarna behövs mest, och bryr sig inte om ropen från de fattiga som finns mitt ibland dem. Dessa rop stiger upp till himlen, och är ett kraftfullt vittnesbörd för att fördöma dess otrogna förvaltares orättvisa och själviska sätt. De fattigas offer, som ges genom självförnekelse för att hjälpa till att sprida den frälsande sanningens dyrbara ljus, kommer inte bara att vara en väldoft till Gud, och vara helt och hållet acceptabla inför honom, som en helgad gåva, utan själva handlingen eller givandet fyller hjärtat på givaren och förenar honom mer fullständigt med denna världs Frälsare. Han var rik, men för vår skull blev han fattig, för att vi genom hans fattigdom skulle bli rika. Den minsta summa som ges med glädje av dem som lever under knappa förhållanden är lika acceptabel inför Gud, och till och med ännu mer värdefulla inför honom, än gåvor från de rika som kan ge sina tusenlappar och ändå inte öva någon självuppoffring och inte känna någon brist.    
Den fattiga änkan visade kärlek, tro och välgörenhet samtidigt, när hon bidrog med sina två små mynt, för hon gav allt hon hade, utan att ifrågasätta eller tvivla när det gällde sin osäkra framtid. Kristus visar upp hennes lilla gåva som den största gåvan av alla gåvor som hade lagts i skattkistan den dagen. De rika gav av sitt överflöd. De behövde inte visa tro, för de hade tillräckligt med pengar kvar för att täcka alla deras behov. Det var inte myntens värde som Kristus såg, utan motivets hängivna renhet som framkallade gåvan. Denna lilla gåva, med Guds välsignelse, kunde bidra till att uppnå viktiga resultat. Änkans skärv, som lades i kassan tillsammans med tusentals andra mynt, skulle förefalla oviktig, och tappas bort i människors åsyn, men inte inför Guds ögon. Källan till alla rikedomar, den store Välgöraren, skulle ge detta uppriktiga, ärliga offer den största vikt för det goda. Änkans skärv har blivit som en ström, liten vid källan men som fortsätter att flöda genom alla tider, tills den har vidgats och djupnat, och flödar i tusen kanaler där den bidrar till sanningens utvidgande och fyller de behövandes behov. Denna lilla gåvas inflytande har verkat och nått mänskligheten i världens alla tidsåldrar och i varje land på jorden. De små rännilar som flutit in i Herrens skattkammare från de frikostiga, självuppoffrande fattiga, har bildat en levande källa, och dess strömmar flödar ut och uppfriskar de behövande och resulterar i tusentals själars frälsning.    
Åter igen, den inverkan som exemplet med änkans skärv utgör på deras hjärtan, som är benägna att själviskt hålla tillbaka de medel som Gud har anförtrott dem från honom, kan inte rätt bedömas. Hennes frikostighet, hennes tro och uppriktighet är en ständig förebråelse till bekväma, själviska och tvivlande människor som har pengar som de kan använda för att göra gott i världen om de vill. De manas till goda gärningar av de fattigare brödernas osjälviska gåvor. Den lilla välgörenhetsgärning som änkan utförde var bara ett litet ljus i början, men det har stadigt brunnit starkare och starkare, och spritt sina strålar längre och med mer intensivt ljus, och kommer att fortsätta brinna ljusare och starkare, och nå alla länder och väderstreck. De fattiga, lika väl som de rika, kan glädjas åt den välsignade förmånen att veta att de är Guds förvaltare, och kan identifiera sina egna intressen med Jesus Kristus, och med den lidande mänskligheten som är återköpt med hans blod.    
Men Gud ville inte att rika eller fattiga för ett ögonblick ska ha den uppfattningen att han är beroende av dem, eller att deras frikostighet på något sätt kan gottgöra defekter i den kristna karaktären. Frikostighet är bara en av den kristna karaktärens drag. Den inspirerade aposteln säger, "Och om jag delade ut allt vad jag ägde och om jag offrade min kropp till att brännas, men inte hade kärlek, så skulle jag ingenting vinna." 1 Kor 13:3. Välgörenhet definieras så: " Kärleken är tålig och mild, kärleken avundas inte, den skryter inte, den är inte uppblåst" 1 Kor 13:4. Ett träds karaktär, som bär alla dessa frukter, kan lätt upptäckas. För "av dess frukt ska ni känna det". Som Jesu Kristi efterföljare, måste vi vara klarvakna för att se Satans bedrägerier med himmelsk syn. Gud har gess oss sitt ord som en karta för att visa oss vägen till den eviga stranden. Med bibeln som vår vägvisare, hjälpta av vårt eget förnuft som hållits klart genom strikt måttlighet i våra vanor, kan vi fullgöra vår plikt som Mästarens tjänare, tjänare som har plikter att utföra och eviga intressen att försäkra oss om.    
Välgörenhet är ett värdefullt karaktärsdrag som måste kultiveras och stärkas genom ständig träning. Gud är inte beroende av oss. Han kan säga ett ord, och alla berg förvandlas till guld. "Ty alla skogens djur är mina, boskapen på de tusen bergen. Jag känner alla fåglar på bergen, allt som rör sig på marken är mitt. Om jag hungrade skulle jag inte säga det till dig, ty hela jorden är min med allt den rymmer." Dessa ord uttalades som en tillrättavisning till Israel, vars hjärtan inte var rättsinniga inför Gud. De förökade sina offer, som om de kunde göra en kompromiss med Gud, medan de skiljde sig från honom genom sina onda gärningar. Medan de förökade sina offerdjur på altaret, odlade de inte ren och levande gudaktighet i hjärtat, som skulle göra att de ständigt skulle följa de två stora principerna i morallagen, kärleken till Gud och kärleken till människor.    
Gåvor och offer kan inte köpa frälsning för någon av oss. Bibelns religion är den utveckling av vår moraliska natur som samtalar med Gud, älskar det som Gud älskar och hatar det som Gud hatar. Gud kommer inte att acceptera dina gåvor om du håller dig själv tillbaka. Han ber inte bara om det som är hans eget när det gäller de medel som han anförtrott dig, utan om hans egen egendom i din kropp, själ och ande, som han köpt till det oändliga priset av Guds Sons blod.    
Gud kunde ha gjort änglar till ambassadörer för sin sanning. Han kunde ha förkunnat lagen från Sinai med sin egen röst. Men han valde att inviga människan i sitt rådslag, och binda honom till sig själv, för att genom människans avgörande insats, Kristi kors hemligheter skulle förklaras fullständigt med en hörbar röst. Människan har ett arbete att utföra. Och i detta arbete kommer livet att visa sig vara en välsignelse. Livets verkliga värde avgörs av karaktären på det arbete som upptar människans krafter. Om de krafter som änglarna har gavs åt människor, skulle de inte vara till någon nytta om inte något nytt arbete gavs henne, där hon kunde använda dem. Alla de rikedomar som anförtrotts människan är bara en förbannelse om hon inte använder dem för att fylla sina egna dagliga behov och de behövandes som finns omkring henne, och för att förhärliga sin Skapare genom att främja hans verk på jorden.    
Syften som manar till praktiskt välgörenhet måste läggas inför henne, annars kan hon inte ta efter Den Store Förebildens karaktär. Människan skulle inte ha några gåvor att ge om de inte först blev givna till henne. Men vår himmelske Fader har försett män-niskan med allt, för att hon ska testas och prövas i allt, och genom Kristi förtjänst fullkomna en rättfärdig karaktär.    
Gud har gjort människan till sin broders vårdare, och kommer att hålla henne ansvarig för detta stora förtroende. Gud har tagit människan i förbund med sig själv, och han har planerat att människor ska arbeta i harmoni med honom. Han har försett oss med ett system för välgörenhet, för att människan som han har skapat till sin avbild ska kunna bli självuppoffrande till sin karaktär, lik honom vars oändliga natur är kärlek. Han har utvalt människan till sin socialarbetare för att dela ut de välsignelser som han har gett honom. "Ni känner ju vår Herre Jesu Kristi nåd. Han var rik men blev fattig för er skull, för att ni genom hans fattigdom skulle bli rika." Gud har gjort allt som en vänlig himmelsk Fader kan göra för vårt bästa. Han frågar mänskligheten om han har misslyckats i något enda avseende när det gäller att göra allt han kunde göra för mänsklighetens bästa. "Och nu, Jerusalems invånare och Juda män, döm mellan mig och min vingård. Vad kunde mer göras för min vingård än vad jag har gjort för den?"    
Gud har satt sin tillit till oss genom att göra oss till förvaltare för ekonomiska medel och hans rika nåd. Hur ska vi visa vår uppskattning för hans omvårdnad och kärlek och ojämförliga nåd, om inte genom att tacksamt återgälda våra talenter, i form av pengar och förmågor, med trofasthet och integritet. Vi kan inte rimligen berika Herren genom att ge någon gåva direkt till honom, för han är den som gett oss alla våra rikedomar. Men han visar oss till den fattige, lidande och förtryckta, och till själar som är bundna med misstagens och vidskeplighetens kedjor, och försäkrar oss om att ifall vi gör gott mot dessa, accepterar han den handlingen som om den vore utförd mot honom själv. Kristus identifierar sig själv med den lidande mänskligheten. "Allt vad ni har gjort mot en av dessa mina minsta bröder, det har ni gjort mot mig."  

19 02 1880 Review and Herald Enhet i församlingen.   
Så som de olika medlemmarna av ett mänskligt system förenar sig till en helhet, och varje enskild fullgör sin uppgift i lojalitet mot den kunskap som styr det hela, så borde också medlemmarna i Kristus församling vara förenade i en enda harmonisk kropp, som underordnar sig helhetens helgade insikt. Församlingens framgång blir ofta försenad genom dess medlemmars felaktiga handlingssätt. Även om det är ett viktigt och nödvändigt steg att förena sig med församlingen, så gör det inte en människa till en kristen eller garanterar hennes frälsning. Det kommer inte att garantera oss rätt till himlen att få våra namn inskrivna i församlingsprotokollen, om våra hjärtan inte är i harmoni med Kristus och Hans folk. Vi bör vara Hans trofasta representanter i världen och arbeta i harmoni med Honom. "Mina älskade, vi är nu Guds barn." Vi bör komma ihåg detta heliga barnaskap och aldrig göra något, som kan medföra vanära för vår Faders sak.    
Vi har en upphöjd bekännelse. Som kristna bekänner vi oss till att lyda alla Guds bud och till att vänta på vår Frälsares återkomst. Ett mycket högtidligt varningsbudskap har anförtrotts de få som är Gud trogna. Vi skall i ord och handling visa, att vi förstår det stora ansvar, som har lagts på oss. Vårt ljus skall lysa så klart, att andra kan se, att vi ärar Fadern i vårt dagliga liv, att vi står i förbindelse med himmelen och är arvingar tillsammans med Kristus så att vi, när Han kommer i härlighet, kan bli Honom lika.    
Varje enskild av oss borde känna ett stort ansvar som medlem av församlingen och som arbetare i Herrens vingård. Vi skall icke vänta på att våra bröder, som är skröpliga människor som vi själva, skall hjälpa oss framåt, ty vår dyrbare Frälsare har inbjudit oss till att förena vår svaghet med Hans styrka, vår okunnighet med Hans visdom och vår ovärdighet med Hans förtjänst. Ingen av oss kan inta en neutral position. Antingen är vi verksamma för Honom - eller också är vi Hans fiender. Antingen församlar vi med Kristus eller också skingrar vi. Sann omvändelse är en radikal förändring. Till och med våra sinnen och vår hjärteinriktning skall omvändas och våra liv bli förnyade i Honom.    
Guds avsikt är att föra ett folk ut ur världen för att stå i fullkomlig enighet på den eviga sanningens grund. Kristus offrade Sig för världen för att rena åt Sig ett egendomsfolk, som är uppfyllt av iver att göra goda gärningar. Denna reningsprocess har till avsikt att rena församlingen från oenighet och strider och från all orättfärdighet, så att den kan bygga upp i stället för att riva ner, och koncentrera sina krafter på den stora uppgift som ligger framför dem. Det är Guds plan, att hans folk skall vara förenat i tron. Kristus bön strax före Hans korsfästelse var, att Hans lärjungar måtte vara ett, liksom Han var ett med Fadern, för att världen skulle tro, att Fadern hade sänt Honom. Denna underbara och djupt gripande bön når ned genom århundradena ända till våra dagar, ty Hans ord löd: "Men inte bara för dem ber jag, utan också för dem som genom deras ord kommer att tro på mig." Hur allvarligt skulle inte Kristus bekännande efterföljare försöka att besvara denna bön i sina liv! Många förstår inte alls, hur heligt det är att tillhöra församlingen, utan är ovilliga att underkasta sig någon form av inskränkning eller disciplin. Deras sätt att handla visar, att de sätter sitt eget omdöme framför den samlade församlingens. De är heller icke noga med att akta sig för att uppmuntra ett motstånd mot församlingens budskap.    
De, som har ansvarsfulla ställningar i församlingen, kan ha mänskliga fel och fatta felaktiga beslut. Trots detta har Guds församling på jorden gett dem en auktoritet, som inte skall ringaktas. Efter sin uppståndelse gav Kristus sin församling myndighet genom att säga: "Allt vad du binder på jorden skall vara bundet i himlen, och allt vad du löser på jorden skall vara löst i himlen." En gemenskap med församlingen kan inte utan vidare åsidosättas. Ändå skall några som bekänner sig tro på Kristus hota med att lämna församlingen, om deras vägar korsas och deras åsikter inte får det inflytande som de anser, att de förtjänar. Men när de handlar så, kommer de själva att lida den största förlusten. Genom att lämna församlingen, utsätter de nämligen sig själva för denna världens frestelser.    
Varje troende skulle vara helhjärtad i sin tillgivenhet till församlingen. Dess framgång och trivsel borde vara hans främsta intresse. Om han inte följer en helig förpliktelse att låta sin gemenskap med församlingen vara till fördel för denna snarare än för sig själv, kommer församlingen att klara sig mycket bättre utan honom. Alla kan göra något för Guds sak. Somliga använder stora summor till onödig lyx och till tillfredsställelse av aptiten, medan de upplever det som en stor börda att ge medel till att stödja församlingen. De vill gärna ha del i alla de förmåner, som församlingens fördelar kan ge dem, men överlämnar åt andra att betala räkningarna. De, som verkligen har intresse av verkets framgång, kommer inte att tveka att investera pengar närhelst och varhelst det behövs. De borde också känna en högtidlig förpliktelse att i sin karaktär levandegöra Kristus undervisning, genom att hålla frid med varandra och samarbeta i fullständig harmoni som en odelad enhet. De borde underordna sina individuella åsikter under församlingens. Många lever endast för sig själva. De betraktar sina liv med stor självbelåtenhet och smickrar sig med att vara felfria, fastän de i själva verket ingenting uträttar för Herren och alltså lever tvärt emot Hans uttryckliga befallningar. Att iaktta yttre former kommer aldrig att tillfredsställa den mänskliga själens stora behov. Enbart en bekännelse av Kristus kommer aldrig att göra någon beredd att bestå i domen. Det måste finnas en fullständig tillit till Herren, en barnslig förtröstan på Hans löften och en fullständig överlåtelse av jaget till förmån för Hans vilja.    
Gud har alltid prövat sitt folk i lidandets ugn för att det skall visa sig trofast och sant och renas från all orättfärdighet. Efter det att Abraham hade utstått den allvarligaste prövning han kunde ha utsatts för, talade Gud till honom genom sin ängel på följande sätt: "Nu vet jag att du fruktar Gud, då du inte ens har undanhållit mig din ende son." Denna stora handling i tro får Abrahams karaktär att framstå i ett särskilt ljus. Den visar tydligt hans fullkomliga tillit till Herren, ty han undanhöll Honom inte någonting, inte ens löftets son.    
Inget är för dyrbart för att offras till Jesus. Om vi överlåter till Honom de förmågor och medel, Han har anförtrott oss, kommer Han att ge oss fler. Varje gärning, som vi gör för Kristus, kommer att bli belönad av Honom. Varje plikt, vi utför i Hans namn, kommer att bidra till vår egen lycka. Herren utgav sin högt älskade son till korsets pina för att alla, som tror på Honom, skulle bli ett i Jesus namn. När Kristus offrade så mycket för att frälsa människor och föra dem in i en helig gemenskap med varandra, precis som Han var förenad med Sin Fader, vilket offer kan då vara för stort för hans efterföljare för att bevara denna enhet?    
Om världen ser, att det råder fullkomlig harmoni i Guds församling, kommer det att vara ett mäktigt vittnesbörd om den kristna religionens äkthet. Splittring och oenighet inom församlingen vanärar vår Frälsare. Allt sådant kan undvikas, om jaget överlämnas till Herren och Jesus efterföljare lyder församlingens röst. Otro får oss att anse att personligt oberoende gör oss mer betydelsefulla - att det är ett svaghetstecken att låta våra egna föreställningar om vad som är rätt och riktigt ge vika för församlingens utslag. Men att hysa sådana känslor kommer bara att föra anarki in i församlingen och förvirring till oss själva. Kristus såg, att enhet och kristen gemenskap var nödvändiga för Guds sak därför påbjöd Han detta för sina lärjungar. Och kristendomens historia från den tiden till i dag visar tydligt, att styrka endast finns i enighet. Låt därför individuella omdömen vika för församlingens auktoritet.    
Apostlarna förstod nödvändigheten av fullständig enighet och arbetade allvarligt för den. Paulus förmanade sina bröder med dessa ord: "I vår Herre Jesu Kristi namn uppmanar jag er, bröder, att alla vara eniga i det ni säger och inte låta stridigheter förekomma bland er, utan vara fullkomligt enade i samma uppfattning och samma mening." 1Kor. 1, 10    
Till filipperna skrev han: "Om ni nu har tröst hos Kristus, uppmuntran av hans kärlek och gemenskap i Anden, om medkänsla och barmhärtighet betyder något, gör då min glädje fullkomlig genom att ha samma sinnelag och samma kärlek och genom att vara ett i själ och sinne. Var inte självupptagna och stolta. Var i stället ödmjuka och sätt andra högre än er själva. Se inte på ert eget bästa utan tänk på andras. Var så till sinnes som Kristus Jesus var." Fil 2,1-5    
Till romarna skriver han: "Och må uthållighetens och tröstens Gud hjälpa er att vara eniga efter Kristi Jesu vilja, så att ni endräktigt med en mun prisar vår Herre Jesu Kristi Gud och Fader." "Lev i endräkt med varandra. Tänk inte på det som är högt utan håll er till det som är ringa. Var inte självkloka. Rom 12:16    
Petrus skrev till församlingarna i förskingringen: "Till sist, var alla ett i själ och sinne, visa medkänsla, älska bröderna, var barmhärtiga och ödmjuka. Löna inte ont med ont eller skymf med skymf. Tvärtom skall ni välsigna, eftersom ni är kallade att ärva välsignelse." 1 Petri 3:8- 9    
I sitt brev till korintierna säger Paulus: "Till slut, bröder, var glada, låt er upprättas och förmanas, var eniga och håll fred. Då skall kärlekens och fridens Gud vara med er."2 Kor. 13:11  

3 05 1881 Review and Herald Helgelse, den kristnes privilegium   
 "Må fridens Gud själv helga er helt och fullt, och må er ande, själ och kropp bevaras hela, så att ni är utan fläck vid vår Herre Jesu Kristi ankomst."(1 Tess. 5:23)     
Många, som allvarligt söker efter helighet i hjärta och renhet i liv, verkar förvirrade och missmodiga. De ser hela tiden på sig själva och sörjer över brist på tro. Och eftersom de inte har någon tro, känner de, att de inte kan göra anspråk på Guds välsignelse. Dessa människor förväxlar tro med känslor. De bortser från trons enkelhet och försätter därmed sina själar i stort mörker. De skulle vända sitt sinne bort från sitt jag och låta det uppehålla sig vid Guds barmhärtighet och godhed och på nytt räkna Hans löften och så helt enkelt tro, att Han kommer att uppfylla Sitt ord. Vi skall inte förlita oss på vår tro, utan på Guds löften. När vi ångrar våra tidigare överträdelser av Hans lag och beslutar oss för att vara lydiga i framtiden, så skall vi tro, att Gud för Kristus skull tar emot oss och förlåter oss våra synder.    
Mörker och modlöshet kommer ibland att överfalla själen och hota med att bli oss övermäktiga, men vi skall inte kasta bort vår tillit. Vi måste hålla blicken fästad på Jesus - oavsett om vi känner något eller inte. Vi skall försöka att trofast utföra varje medveten plikt och sedan vila lugnt i Guds löften.    
Under vissa perioder kommer en djup känsla av vår ovärdighet att sända en rysning av rädsla genom vår själ. Men det är inte något bevis på, att Gud har förändrat sin attityd mot oss eller vi mot Gud. Vi borde aldrig anstränga oss för att elda upp sinnet till en bestämd känslonivå. Det kan hända, att vi inte känner samma frid och glädje i dag som vi kände i går, men i tro skulle vi gripa Kristus hand och sätta vår tillit lika helt till Honom i mörkret som i ljuset.    
Det kan hända, att Satan viskar: "Du är en alltför stor syndare, för att Kristus skall kunna frälsa dig." Eftersom du erkänner, att du verkligen är syndig och ovärdig, kan du möta Frestaren med detta utrop: ´Med försoningens kraft gör jag anspråk på Kristus som min Frälsare. Jag sätter inte min tillit till mina egna förtjänster, utan till Jesus dyrbara blod, som renar mig. I detta ögonblick lägger jag min hjälplösa själ i Kristus händer.´" Det kristna livet måste vara ett liv i ständig och levande tro. En orubblig tillit, en fast förtröstan på Kristus, kommer att föra frid och förvissning till själen."    
 "Bli inte modlös därför att ditt hjärta känns hårt. Varje hinder, varje inre fiende ökar bara ditt behov av Kristus. Han kom för att ta bort stenhjärtat och ge dig ett hjärta av kött. Se upp till Honom efter särskild nåd till att övervinna dina karaktäristiska fel. När du blir överöst av frestelser, stå då fast emot de onda övertalningarna. Säg till din själ: "Hur skulle jag kunna vanära min Frälsare? Jag har överlämnat mig själv till Kristus. Jag kan inte göra Satans gärningar." Ropa till den käre Frälsaren om hjälp till att offra varje avgud och lägga varje älsklingssynd åt sidan. Låt trons öga se på Jesus, som står framför Faderns tron, medan Han håller fram Sina sårade händer samtidigt som Han ber om nåd för dig. Tro på, att kraften kommer till dig genom din dyrbare Frälsare."    
 "Se med trons öga på de kronor, som är beredda för dem, som segrar. Lyssna till den triumferande sången från de frälsta: "Du är värdig att ta emot bokrullen och bryta dess sigill, ty du har blivit slaktad, och med ditt blod har du åt Gud köpt människor av alla stammar och språk, folk och folkslag."(Upp. 5:9) Bemöda dig att göra dessa scener verkliga. Stefanus, den förste kristne martyren, utbrast under sin fruktansvärda konflikt med furstar och makter och andlig ondska på högsta nivå: "Jag ser himlen öppen och Människosonen stå på Guds högra sida."(Apg. 7:5- 6) Världens Frälsare blev uppenbarad för honom då Han från himlen såg ned till honom med det djupaste intresse. Kristus ansiktes strålande ljus sken ned på Stefanus med en sådan glans, att till och med hans fiender såg hans ansikte stråla som en ängels.    
Om vi ville tillåta våra sinnen att uppehålla sig mer hos och den himmelska världen, skulle vi finna en mäktig stimulans och ett kraftigt stöd till att utkämpa Herrens strider. Stolthet och kärlek till världen skulle mista sin makt över oss, medan vi betraktar det bättre lands härlighet, som så snart skall bli vårt hem. Vid sidan av Kristus älsklighet kommer alla världsliga lockelser att förefalla ha ett ringa värde.    
Låt ingen tro, att de utan allvarliga ansträngningar från egen sida kan få visshet om Guds kärlek. När sinnet länge nog har fått lov till att uppehålla sig vid jordiska ting, är det svårt att förändra tankarnas vanor. Det, som ögonen ser och öronen hör, drar ofta uppmärksamheten till sig och upptar intresset. Men om vi har för avsikt att komma in i Guds stad och se Jesus i all Hans härlighet, måste vi vänja oss vid att se på Honom med trons ögon här. Kristus ord och karaktär skulle ofta vara föremål för våra tankar och våra samtal, och varje dag borde någon tid särskilt ägnas åt bön och meditation över dessa heliga ämnen.    
Helgelse är ett dagligt arbete. Låt ingen bedra sig själv genom att tro, att Gud kommer att förlåta och välsigna dem, så länge de överträder ett av Hans bud. Att avsiktligt begå en känd synd, tystar Andens röst, och skiljer själen från Gud. Hur stor entusiasmen än kan vara över religiösa känslor, kan Gud inte bo i det hjärta, som åsidosätter den gudomliga lagen. Gud kommer endast att ära dem, som ärar Honom.    
 "... om ni gör er till slavar under någon och lyder honom, då är ni hans slavar och det är honom ni lyder..."(Rom. 6:16) Om vi ger efter för vrede, begär, girighet, hat, själviskhet eller någon annan synd, blir vi syndens tjänare. "Ingen kan tjäna två herrar". (Matt. 6:24) Om vi tjänar synden, kan vi inte tjäna Jesus Kristus. Den kristne kommer att känna dragning till synd, för köttet hyser begär mot Anden. Men Anden kämpar mot köttet och befinner sig ständigt i krig mot det. Det är här Kristus hjälp behövs. Mänsklig svaghet blir beskyddad av gudomlig styrka, och tron utbrister: "Men Gud vare tack, som ger oss segern genom vår Herre Jesus Kristus!" (1 Kor. 15:57)    
Om vi vill utveckla en karaktär, som Gud kan godta, måste vi utveckla korrekta vanor i våra religiösa liv. Daglig bön är lika väsentlig för att tillväxa i nåd, som den lekamliga födan är för det fysiska välbefinnandet. Vi skulle vänja oss vid att ofta upplyfta våra tankar till Gud i bön. Om tankarna vandrar på måfå, måste vi föra dem tillbaka. Genom upprepad ansträngning kommer vanan till sist att göra det lätt. Vi kan inte ens för ett enda ögonblick skilja oss från Kristus och ändå befinna oss i säkerhet. Hans närvaro kan följa oss för varje steg vi tar, men endast om vi iakttar de villkor, Han själv har ställt.    
Religion måste göras till livets stora huvuduppgift. Allt annat bör underordnas detta. Alla våra själsliga, fysiska och andliga krafter måste engageras i den kristna striden. Vi måste vända oss till Kristus och be om styrka och nåd. Då kommer vi att vinna seger lika säkert, som Jesus dog för oss.    
 "Vi måste komma närmare Kristus kors. Ånger vid foten av korset är den första lektion om frid, som vi måste lära. Jesu kärlek - vem kan förstå den? Oändligt mycket mera öm och självförnekande än en mors kärlek. Om vi vill göra oss en uppfattning om en själs värde, måste vi se på korset i levande tro och på så sätt påbörja det studium, som skall vara de frälstas vetenskap och sång i all evighet. Värdet av vår tid och våra förmågor kan endast värderas utifrån storleken på den lösesumma, som har betalats för vår frälsning. Vilken otacksamhet mot Gud visar vi inte, när vi berövar Honom det, som är Hans eget, genom att ta ifrån Honom vår kärlek och våra tjänster. Är det för mycket att ge sig själv till Honom, som har offrat allt för oss? Kan vi välja all världens vänskap framför den odödliga ära, som Kristus erbjuder? - "Den som segrar skall få sitta hos mig på min tron, liksom jag själv har segrat och sitter hos min Fader på Hans tron." (Upp. 3:21)    
Helgelse är ett framåtskridande verk. De på varandra följande stegen finner vi i Petrus ord: "Gör därför allt ni kan för att i er tro visa dygd, i dygden insikt, i insikten självbehärskning, i självbehärskningen uthållighet, i uthålligheten gudsfruktan, i gudsfruktan broderlig kärlek och i kärleken till bröderna kärlek till alla människor." (2 Petri 1:5, 6) "Gör ni det, skall ni aldrig någonsin snubbla eller falla. Då skall ni få en fri och öppen ingång till vår Herre och Frälsare Jesu Kristi eviga rike.     
Här är en kurs, och om vi följer den, kan vi vara säkra på att aldrig snubbla. De, som på så sätt arbetar på additionsmetodens plan för att uppnå nåden i Kristus, har fått den försäkran, att Gud kommer att arbeta efter multiplikationsmetoden genom att ge dem Andens gåvor. Petrus talar till dem, som har samma dyrbara tro som vi. "Må nåd och frid i ännu rikare mått komma er till del genom kunskapen om Gud och vår Herre Jesus." (2 Petri 1:2) Genom gudomlig nåd kan alla, som vill klättra uppför de strålande stegen från jord till himmel och till sist med sång och evig glädje gå in genom portarna till Guds stad.    
Vår Frälsare gör anspråk på allt vad vi är. Han ber om våra första och heligaste tankar, vår renaste och starkaste tillgivenhet. Om vi verkligen har del av gudomlig natur, kommer Hans lov hela tiden att finnas i våra hjärtan och på våra läppar. Vår enda säkerhet är att överlämna allt till Honom och hela tiden växa i nåd och kunskap om sanningen.    
Aposteln Paulus blev i hög grad ärad av Gud och blev upptagen till den tredje himlen i en helig syn, där han såg scener, vilkas härlighet inte kan uppenbaras för dödliga. Ändå gjorde det honom inte skrytsam eller självsäker. Han insåg betydelsen av ständig vaksamhet och självförnekelse och förklarar öppet: "I stället slår jag min kropp och tvingar den till lydnad, för att jag inte själv på något sätt skall komma till korta vid provet, när jag predikar för andra." (1 Kor. 9:27)    
Paulus led för sanningens skull, och ändå hör vi ingen klagan från hans läppar. Medan han ser tillbaka på sitt eget liv med slit, bekymmer och uppoffringar, säger han: "Jag hävdar att den här tidens lidanden väger lätt i jämförelse med den härlighet som kommer att uppenbaras och bli vår." (Rom 8:18) Segerropet från Guds trofaste tjänare når genom århundradena ner till vår tid: "Vem kan skilja oss från Kristi kärlek? Nöd eller ångest, förföljelse eller hunger, nakenhet, fara eller svärd? ... Men i allt detta vinner vi en överväldigande seger genom honom som har älskat oss. Ty jag är viss om, att varken död eller liv, varken änglar eller furstar, varken något som nu är eller något som skall komma, varken makter, höjd eller djup eller något annat skapat kan skilja oss från Guds kärlek i Kristus Jesus, vår Herre." (Rom. 8:35, 37-39)    
Trots att Paulus till sist satt inspärrad i ett romerskt fängelse - isolerad från himlens ljus och luft, avskuren från sitt arbete med evangeliet och för varje ögonblick väntande på att bli dömd till döden, - så hängav han sig ändå inte åt tvivel och förtvivlan. Från det mörka fängelset kom hans döende vittnesbörd, fullt av en upphöjd tro och ett mod, som har inspirerat heliga och martyrer under alla de följande århundradena. Hans ord beskriver på ett passande sätt resultatet av den helgelse, som vi i dessa artiklar har bemödat oss att lyfta fram: "Själv offras jag redan som ett drickoffer, och tiden för mitt uppbrott är inne. Jag har kämpat den goda kampen, jag har fullbordat loppet, jag har bevarat tron. Nu ligger rättfärdighetens segerkrans i förvar åt mig. Den skall Herren, den rättfärdige domaren, ge åt mig på den dagen, och inte bara åt mig utan åt alla som älskar hans återkomst." (2 Tim. 4:7-8)  

2 08 1881 Review and Herald Vila för de trötta   
Jesus inbjuder de trötta att komma till  honom för att få vila: "Kom till mig, alla ni som arbetar och bär på tunga bördor så skall jag ge er vila. Ta på er mitt ok och lär av mig, ty jag är mild och ödmjuk i hjärtat. Då skall ni finna ro för era själar. Ty mitt ok är milt, och min börda är lätt." Matt. 11: 28-30.     
Många som hör denna inbjudan längtar efter vila och ändå strävar de fram på den knaggliga stigen, och trycker sina bördor hårdare mot hjärtat. Jesus älskar dem och längtar efter att få bära deras bördor och dem själva också  på sina starka armar, på kärlekens armar. Han inbjuder dig att lägga sina bördor på honom.. Din ängslan och osäkerhet, som tar ifrån dig  frid och vila, skulle han vilja lyfta bort.. Det du måste göra är att komma till honom och berätta om din hemliga hjärtesorg. Han ber att du skall visa honom tilllit som beviset på att du älskar honom. Jesus skulle hellre vilja ha ett ödmjukt, tillitsfullt hjärta som gåva än allt det välstånd som rikedomar kan ge. Genom sina budbärare inbjuder han dig att ge dig själv som gåva. Kom bara till honom så enkelt och tillitsfullt som ett barn skulle komma till sina föräldrar. Då kommer den den gudomliga beröringen av hans hand att lätta dina bördor.    
Låt oss inte glömma att Kristus är vägen sanningen och livet. Frälsaren, som är så full av medlidande, inbjuder alla att komma till honom. Låt oss tro på vår Herres ord och inte göra vägen så svår för honom. Låt oss inte klaga när vi går den vägen, som har gjorts i ording för att Herrens återlösta skall vandra på den. Låt oss inte tvivla och komma med mörka aningar och sucka, som om vi blev tvingade till en otrevlig, krävande uppgift. De vägar som Kristus ställt i ordning är alltid tillfredsställande och alla hans vägar är frid. Om vi har gjort stigarna knaggliga för våra fötter och tagit upp tunga bördor fulla av bekymmer genom att samla skatter på jorden, måtte vi nu ändra på detta och följa den stig, som Jesus har ställt i ordning  åt oss.    
Vi är inte alltid villiga att ge våra bördor till Jesus. Ibland häller vi våra bekymmer  i människors öron och berättar om våra prövningar för dem som inte kan hjälpa oss. Vi försummar att anförtro allt åt Jesus, så att han kan ändra våra vägar, som är så fulla av oro och bekymmer och leda oss på glädjens och fridens stigar. Självförnekelse och självuppoffrande kärlek ger korset ära och seger. Löftena i Guds ord är mycket dyrbara. Vi måste studera hans ord, om vi vill veta hans vilja. De inspirerade orden, som studeras noggrant och åtlyds i praktiken, kommer att leda våra fötter på en jämn stig, där vi kan gå utan att snubbla, Tänk om predikanter och folk i församlingarna skulle vilja gå med sina bördor och sin förvirring till Jesus, som väntar på att ta emot dem och ge dem frid och vila. Jesus kommer aldrig att lämna dem som sätter sin lit till honom.    
Vi lever i en tid då ondskan har tagit överhand. Den sista tidens faror lurar omkring oss. Eftersom orättfärdigheten har blivit så stor, kallnar kärlekten hos de flesta. Detta skulle inte behöva hända, om alla kom till Jesus och med förtroende och tro satte sin lit till honom. Hans mildhet (saktmod) och ödmjukhet, kommer att ge frid och vila till varje själ, som troget håller fast vid dessa karaktärsdrag.    
Den korta tidsfristen manar oss att söka rättfärdighet och att göra Kristus till vår vän.  Detta är emellertid inte huvudmotivet. Det är färgat av själviskhet. Är det nödvändigt att Herrens stora och fruktansvärda dag måste framhållas för os att handla riktigt? Så borde det inte vare. Jesus åar tilldragande. Han åar full av kärlek, barmhärtighet oh medlidande. Han erbjuder sig att bli vår vän, att vandra med oss på livets alla besvärliga vägar. Han säger till dig: "Jag är Herren din Gud. Du skall vandra med mig. Jag skal upplysa din stig  med ljus." Jesus, själva himmelens majestät, erbjuder oss som kommer till honom med våra bördor, vår svaghet och våra bekymmer, att bli upphöjda till att bli hans vänner. Han vill göra oss till sina kära barn oh till sist ge os ett arv av större värde än konungariken, en härlighetens krona som är dyrbarare än någon som någonsin har smyckat den mest upphöjda jordiska härskares panna.    
Det är vår plikt att älska honom som vår Återlösare. Han förfogar över vår kärlek och han inbjuder vår kärlek som en vän. Kristi inbjudan till oss alla är ett kall till liv och frid. Det är ett liv i frihet och kärlek. Han inbjuder oss till ett odödligt liv i framtiden. Varför skulle vi då stå emot hans inbjudan och vägra att ta emot hans kärlek. Om vi väljer att leva med Jesus i evighetens oändliga tidsrum, varför skulle vi då inte välja honom som vår bäste och mest ärade och älskade följeslagare här? Kristus kallar oss att vandra med honom i denna världen på ödmjukhetens och den tilllitsfulla lydnadens stig, som kommer att säkra oss ett rent, heligt, lyckligt liv. Vad kommmer vi att välja - friheten i Kristus eller träldomen och grymheten i tjänst för Satan. Det är vår förmån att gå en stilla, förtrolig, glad vandring med Jesus varje dag vi lever.    
Vi behöver därför inte låta oss skrämma om denna frihetens väg för oss genom strid och lidanden. Denna frihet som vi kommer at så njuta, kommer att bli så mycket mera värdefull, eftersom vi har offrat något för att uppnå den. Den frid som övergår allt förstånd kommer att kosta oss kamp med mörkets makter, en hård strid mot egenkärlek oh dolda synder. De segrar, som vi vinner dagligen genom uthålliga och outtröttliga ansträngningar i att göra gott,.kommer att bli dyrbara genom Jesus Kristus, som har älskat oss, "som har offrat sig själv för oss för att friköpa oss från all laglöshet och rena åt sig ett egendomsfolk, som är uppfyllt av iver att göra goda gärningar." Tit 2:14 Kristi framstående egenskaper skulle vi söka att uppnå. När vi möter frestelse, skulle vi träna oss i  stå emot med en fasthet, som inte kommer att framkalla en enda missnöjd tanke, fastän vi kan vara trötta av slit och av att kämpa trons goda kamp.    
Tack Gud att några har gått igenom svårigheter med ofördunklat ljus. De har stort hopp och stark tro, som de har fått genom kamp och som har närts av lidande. Om det inte vore för dessa trons hjältar, som har lärt sig att uthärda och att lida och vara starka, skulle utsikterna verkligen vara nedslående. Hur skulle någon av oss veta, hur vi skulle visa medkänsla med de bekymrade, sörjande, plågade och vara den hjälp för dem som de behöver, om vi aldrig själva hade gått igenom liknande prövningar. Vi kan inte i djupaste mening värdesätta vår Frälsare, förrän vi med trons ögon kan se honom nå själva djupet af mänsklig misär, ta på sig mänsklig gestalt, förmåga att lida oh genom sitt lidande utsträcka sin gudomskraft till at frälsa syndare och höja dem upp till gemenskap med sig själv. Varför har vi då så föga känsla av synd? Varför så föga ånger? Det beror på att v inte kommer närmare Kristi kors. Samvetet förhärdas genom syndens bedrägeri, därför att vi håller oss borta från Kristus. Tänk då på vår frälsnings banbrytare. För vår skull led han vanära för att vi inte skulle bli kvar i evig vanära oh förakt. Han led på korset för att därigenom kunna skänka de fallna människorna barmhärtighet. Guds rättfärdighet måste återupprättas. Därigenom har den skyldiga mänskligheten fått förlåtelse. Jesus dör för att syndare skall kunna leva. Den högstes Son bär skammen för arma syndares skulle, för att de skulle kunna bli friköpta oh krönta med evig härlighet.    
Korset på Golgata har stark dragningskraft som också låter oss förstå varför vi skall älska Kristus nu, och varför vi skall betrakta honom som den förste, siste och bäste i allt. Vi bör inta vår rätta plats i ödmjuk ånger vid korsets fot. Vi kan lära ödmjukhet och saktmod om vi går upp till Golgata och betraktar korset, ser vår Frälsare lida, Guds Son döende, den rättfärdige för den orättfärdige. Betrakta honom som med ett enda ord kunde ha kallat ner legioner änglar till sin hjälp, föremål för hån och förlöjligande, smädelser och hat. Han ger sig själv som ett offer för synd. Då han blev hånad, hotade han inte, då han blev oskyldigt beskylld, öppnade han inte sin mun. Han bad på korset för sina mördare. Han dog för dem. Han betalade ett oändligt pris för var och en av dem. Han ville inte förlora en enda av dem som han köpt med ett så högt pris. Han gav sig själv till att låta sig sargas och misshandlas utan att klaga. Och detta offer som inte beklagar sig, är Guds Son. Hans tron är av evighet och hans rike är utan slut.    
Kom, du som söker din njutning i förbjudna fröjder och syndig tillfredsställelse, du som är på väg bort från från Kristus. Se, ack se, på Golgatas kors, betrakta det konungsliga offer, som lider för din skull och var klok medan du har tillfälle och sök nu livets källa och sann lycka. Kom, du som klagar och knotar på grund av små besvär och de få prövningar du måste gå igenom i detta livet. Se på Jesus, trons upphovsman och fullkomnare. Han vänder sig bort från sin kungliga tron, sitt höga herravälde, och lägger av sin kungliga dräkt och kläder sin gudomlighet med mänsklighet. För vår skull blev han fattig för att vi genom hans fattigdom skulle bli rika.    
Guds Son var förkastad och föraktad för vår skull. Kan du, då du betraktar korset och med trons öga ser Jesu lidande, beklaga dig över ditt lidande, dina svårigheter? Kan du behålla hat i ditt sinne mot dina fiender, då du från Jesu bleka och darrande läppar hör hans bön för dem som misshandlar honom, hans mördare: "Fader, förlåt dem; ty de veta icke vad de göra." (Luk. 23:34.)    
Vi har ett arbete som väntar på att bli utfört. Vi skall underkuva stolthet och fåfänga, som söker få en plats i våra hjärtan och genom ånger och tro komma in i ett förtroligt och heligt umgänge med Jesus Kristus. Vi får inte rygga tillbaka för den förödmjukelse och förnedring som Guds Son underkastade sig för att kunna lyfta oss upp från syndens förnedring och träldom för att ge oss en plats på sin högra sida. Vi måste förneka oss själva och oupphörligt kämpa mot stolheten. Vi måste vara dolda i Jesus Kristus och låta honom framträda i samtal och karaktär som den Ende som är alltigenom  underbar.och den förnämste bland tiotusen. Våra liv och vårt uppträdande kommer att vittna om hur högt vi sätter värde på Kristus och den frälsning han har gjort möjlig för oss till en sådan kostnad för honom själv. Medan vi hela tiden ser på honom, som våra synder har genomborrat och som har burit bördan av våra sorger, kommer vi att få styrka att bli lika honom. Vi skall binda oss till Jesus Kristus som hans villiga, lyckliga fångar. Det är hög tid att vi använder de få dyrbara timmar som återstår av vår prövningstid, till att rena vår karaktärs klädnad och göra den vit i Lammets blod, så att vi kan få vara med i den vitklädda skara som skall samlas omkring den stora vita tronen.  

29 11 1881 Review and Herald Adventstron.   
 "Min rättfärdige skall leva av tro. Och vidare: Men om han drar sig undan finner min själ ingen glädje i honom." "Men vill du inte inse, du tanklösa människa, att tron utan gärningar är död?" " Ni ser alltså att en människa erkänns som rättfärdig genom gärningar och inte bara genom tro."     
Vi bekänner oss vara pilgrimer och främlingar på jorden. Vi är på resa mot ett bättre land, ja, mot det himmelska. Om vi verkligen är främlingar här och på resa mot ett land där endast helgade människor får komma in, skulle vi göra det till vår första och viktigaste uppgift att lära känna detta land. Vi skulle flitigt och noggrant ta reda på vilka förberedelser som behövs, vilka vanor och vilken karaktär vi måste ha för att få bli medborgare där. Jesus, landets konung, är helig och ren. Han har uppmanat sina efterföljare: "I skolen vara heliga ty jag är helig." (1 Petr. 1:16.) Om vi efter livet här skall leva tillsammans med Kristus och syndfria änglar måste vi förbereda oss här för detta slags liv.    
Detta skulle alltså vara vår uppgift, vår allra viktigaste uppgift. Allt annat är av mindre betydelse. Vårt uttryckssätt, vårt uppförande, alla våra handlingar skulle vara sådana att de övertygar vår familj, våra grannar och världen om att vi snart tänker flytta till ett bättre land. Mer än så, vårt föredöme i gudfruktighet skulle alltid hålla tankarna på den nödvändiga förberedelsen levande i deras sinnen, den förberedelse som alla behöver, som skulle vilja träda in i det välsignade hemmet. Våra handlingar måste motsvara vår tro. Då kommer tron att göras fullkomlig. Vi borde inte börja förbereda oss bara som en plikt, en nödvändighet, men som en föemån, som vi är glada för att få. De vars tro dagligen grundas och stärkes genom goda gärningar skall bli väl förtrogna med självförnekelse vad beträffar aptiten och när det gäller egna äregiriga önskningar, samt att ställa varje tanke och känsla under den gudomliga viljan. De kommer att ta sig till vara. Det som kan hindra dem är att de förs in i syndens slaveri genom att bli lika världen och på så sätt förneka sin tro inför många vittnen.    
Det land som är vårt resmål är långt mera tilldragande än Kanaans land var för Israels barn. De blev ledda av Guds hand. Kristus själv gav dem en beskrivning på det land, där de skulle finna ett hem, ty hsn önskade ställa fram för dem varje drivfjäder till att ivrigt sträva framåt med hopp och mod. De fördes till den plats, där de kunde se in i Kanans land och se ut över det vackra och tilltalande landskapet, de skogklädda kullarna och bördiga fälten och de fick lov att äta av dess rika frukt. Samtidigt doldes emellertid inte  de svårigheter som de skulle möta. Allvarliga ansträngningar väntade dem, om de tog det utlovade landet i besittning. De behövde mod och uthållig tro. Om de skulle komma att lita på Gud, skulle hans närvaro och kraft vara med dem och de skulle till slut komma att segra över alla sina fiender, men de blev missmodiga när spejarna berättade för dem om jättarna, om krigiska folkslag och städer omgivna av höga murar. Allt detta skulle de komma att stöta på. De tvivlar, tvekar och föreslår att man ska gå tillbaka till Egypten. Genom sin otro dömer de sig själva till lidande, förödmjukelse och nederlag och döden i ödemarken till sist.    
 Vad var det som hindrade deras framgång just då de hade landet i sikte? Svårigheterna framför dem var inte så stora som dem de hade mött förut. Der stora hindret fanns hos dem själva. Det var deras egen ständiga oro som höll dem tillbaka. De var inte villiga att riskera någonting och de trodde inte på Guds löften. Landet var gott, men jättarna var väldiga och städernas murar var höga.De förlorade de stora fördelarna  ur sikte, som de kunde uppnå genom att inta Kanan . De slutade att tala med varandra om det goda landet och dess välsignelser. De tillät sig att i sina tankar dröja vid de problem och svårigheter som låg mellan dem och den efterlängtade tillflyktsorten.    
Ju mer de samtalade om dessa ting, dess större tycktes svårigheterna bli och dess starkare blev deras övertygelse om, att de villkor som hade påtvingats dem var sådana  som de inte kunde ställa upp på.  Det var deras uppfattning att Herren var orimlig och hård mot dem. Satan lade fram saken för dem i sämsta tänkbara ljus och de kände att de var ett missbrukat folk. De kände självmedlidande och vädjade till dessa känslor och glömde de underbara gärningar som Gud hade gjort för deras skull. De förlorade tillliten till Gud just vid den tid, då den skulle ha varit som starkast.. När Herren just skulle visa dem sin stora makt och godhet, så att hans namn skulle förhärligas på jorden och hans folk skulle lyftas upp som en nation, gynnad och hedrad  av himlen,  blev de missmodiga. De visste att när än de hade förtröstat på Gud, hade han arbetat för dem på ett mäktigt sätt. Ändå stärktes deras otro till uppror. Deras egna förvända vilja var det, som lade hinder i vägen för dem och gjorde murarna högre än det som fienderna hade byggt.    
Israels folks historia är skriven som en varning till oss som har "tidernas ände inpå oss". Vi står så att säga på gränsen till det himmelska Kanaan. Vi kan om vi så önskar, se över till den andra sidan och se det gudomliga landets härligheter. Om vi tror på Guds löften skall vi i vårt uppförande visa att vi inte lever för denna värld, utan vi gör det till vår viktigaste uppgift att förbereda oss för detta heliga land.    
Farorna och svårigheterna framför oss ökar, när vi närmar oss den himmelska vilan. Satan är fylld av dödligt hat mot alla, som söker nå det land som en gång var hans hem. Hans avundsjuka har inte förlorat något av sin bitterhet sedan han utelöts från klarheten och härligheten i himlen. Innan han föll till jorden var han en fiende till Kristus och sökte beröva honom hans heder och ära. Han är inte i mindre grad hans fiende nu. Han har bestämt sig för att  föra denna världen i fångenskap. Han ser att hans tid är kort, att en som är mäktigare än han snart vill ta ifrån honom hans kraft och han kommer att göra en sista stor ansträngning  mot Kristus och hans församling.    
Nu är tiden inne för Jesu vänner att stå beslutsamma, trofasta  och modiga till försvar för sin frälsnings Kapten. Nu är tiden inne att visa vilka som är Kalebs sanna efterföljare. Det är tid att visa vilka som inte kommer att förneka att jättarna är väldiga och murarna är höga, men  som tror att just detta faktum kommer att göra segern mer ärorik. Vi har stora svårigheter och prövningar framför oss. Det krävs stort mod och ihållande ansträngning för att gå framåt. Men allt beror på vår tro på kaptenen, han som har lett oss säkert så långt. Skall vi låta otro komma in bland oss nu? Skal vi vara svaga och ge efter för misstillit och rädsla? Skall vi kompromissa med världen och vända oss bort från det himmelska Kanan? Skall vi lägga vidsträckta planer för detta livet, som invånare i den gamla världen?. De planterade, byggde gifte sig och blev bortgifta.    
Det allvarliga budskapet för vår tid har ett särskilt ljud, som vi alla skulle ge akt på. Tidernas tecken talar om för oss att alltings slut är nära. Uppfyllda profetior har blivit historiska fakta som klart belyser vår position. Vi står redan vid randen av den eviga världen. Eftersom orättfärdigheten breder ut sig , kommer kärleken att  bli kall hos många. Istället borde kärleken till Gud öka och kärleken till det som är rent, sant och heligt växa i våra hjärtan. Att ondskan växer till runt omkring oss borde väcka ivrigare nit och starkare beslutsamhet i oss. Den tro, som Guds sanna folk har, skulle lysa som en varningens signaleld för världen. Om våra gärningar inte motsvarar vår bekännelse, visar vi ett falskt ljus för världen. På det sättet lockar vi dem i fördärvet.    
Vår Herre förvarnade sitt folk att ogudaktigheten under den sista riden skall bli stor och få ett förlamande inflytande på sann gudsfruktan. Man ser, hör och känner ondskan överallt omkring sig. Själva luften tycks vara genomsyrad av den. Den påverkar tron och kärleken hos Guds bekännande folk. Det är svårt att hålla fast vid sin kristnabekännelse. Det verkliga förhållandet är att mycket i vår tid som ger sig ut för att vara kristendom kan skylla sin egen existens på frånvaron av förföljelse. När tider av svår nöd och prövning kommer, skall en stor del av dem som bekänner sig till tron visa att deras gudsfruktan var en tom formalism. Istället för1att bli styrkta och befästa genom motstånd försvagas och slocknar deras tro.    
Den tid i vilken vi lever är en farlig tid. Lättsinne, likgiltighet, nöjeslystnad och njutningslystnad möter man i alltför många bekännande kristnas liv. Ar detta en tid då sjundedagsadventister skall förlora tron och bli kalla och formella? Gud förbjude att så sker. Skall vi bli förrädare just i det ögonblick då Gud skulle bli mest förhärligad genom vår ståndaktighet ifråga om våra grundsatser? Skulle vi vända oss från himmelens glädje, just nu när vi nästan kan skymta härligheten på den andra sidan? Vi lever i den viktigaste perioden av denna världens historia. Genom att bevara vår trohet mot Gud kan vi bära det ädlaste vittnesbörd om Kristus och sanningen.    
En verklig kristen kommer att klamra sig ännu fastare vid Guds löfren nu än någonsin tidigare. Hans sinne är där hans skatt finns - i himmelen. När de riktiga principerna föraktas och sviks, då bör de trofasta och sanna visa sin största iver och djupaste kärlek. Då bör de mer ståndaktigt än någonsin hålla fast vid sanningen hur impopulär den än må vara. Den riktige soldaten kommer att vara redo att utkämpa Herrens strider, när  hans fiender verkar vara starkast. Det är då segern kommer att  bli mest fullständig och helt fylld av segerjubel.    
Bröder och systrar i samma dyrbara tro, borde vi inte ge akt på det sista varningsbudskapet? Är detta en tid, då vi ska använda Herrens pengar för att bidra till vår stolthet och ärelystnad? Är det en tid att lägga mark till mark och bygga stora hus till oss själva och våra barn? Är det en tid då vi skall samla skatter och fästa vår kärlek vid det jordiska. Herren kommer. I sin stora nåd har han befriat oss från villfarelsens mörker och har låtit sanningens klara strålar lysa in i våra själar. Vi borde visa vår tacksamhet genom att återspegla det himmelska ljuset med våra ord och handlingar på ett sådant sätt, att andra kan ledas att tro på den sanning som vi försvarar. Måtte vi ta oss i akt, så att vi inte spolas bort av världslighetens ström och säger till  dem som inte tror: "Tiden är inte inne. Bli inte uppskrämd. Min Herre dröjer med sin ankomst." Låt oss vara konsekventa! Låt vårt liv motsvara vår trosbekännelse! <p>"Herren kommer. Låt detta bli <b>det tecken som förebådar jubelfesten."  

18 07 1882 Review and Herald Den första profetian   
 "Jag skall sätta fiendskap mellan dig och kvinnan och mellan din avkomma och hennes avkomma. Han skall krossa ditt huvud och du skall hugga honom i hälen."     
I denna första profetia som ingår i Skrifterna finns en antydan om återlösning. Även om en del av meningen riktades till ormen, yttrades den inom hörhåll för våra första föräldrar, och måste följaktligen betraktas som ett löfte. Eftersom den tillkännager krig mellan Satan och människan, förklarar den att kraften i den stora striden till sist kommer att brytas. -PC- RH -PT- Second Advent Review and Sabbath Herald -DT- 07-18-82 -AT- Den första profetian -PR- 03 -    
Adam och Eva stod som brottslingar inför sin Gud, och väntade på domen över vilken överträdelse som hade inträffat. Men innan de får höra om törne och tistlar och den sorg och ängslan som skulle bli deras lott, och om det stoft som de skulle återvända till, lyssnade de till ord som måste ha inspirerat dem med hopp. Trots att de måste lida av motståndarens makt, kan de se fram mot en slutgiltig seger.     
Gud förklarar, "Jag skall sätta fiendskap." Denna fiendskap är övernaturligt satt och underhålls inte naturligt. När människan hade syndat, blev hennes natur ond, och hon var i harmoni med Satan i stället för i motsättning till honom. Den högdragne ockraren, som lyckats förleda våra första föräldrar liksom han hade lyckats vilseleda änglar, räknade med att kunna tillförsäkra sig deras trohet och lydnad och samarbete i alla hans företag mot Himlens styrelse. Det fans inte någon fiendskap mellan honom själv och de fallna änglarna. Oavsett vilken dissonans som kunde existera mellan dem så var alla förenade, som av band av stål, i sin opposition och i sitt hat mot Gud. Men då Satan hörde att kvinnans säd skulle krossa ormens huvud, visste han att Gud, trots att han själv hade lyckats demoralisera den mänskliga naturen och göra dem lik hans egen, genom någon mystisk process skulle till människan återge den kraft hon förlorat, och göra det möjligt för henne att stå emot och besegra sin erövrare.     
Det är den nåd som Kristus inplanterar i själen som skapar fiendskapen mot Satan. Utan denna nåd skulle människan fortsätta sin fångenskap under Satan, och förbli en tjänare som alltid var beredd att fullgöra hans befallning. Den nya principen i själen skapar konflikt där det hittills hade varit fred. Den kraft som Kristus tilldelar, gör det möjligt för människan att stå emot tyrannen och inkräktaren. Närhelst en människa ses avsky synd i stället för att älska den, när hon står emot och övervinner dessa lidelser som har härskat inom henne, är verksamheten av en pricip märkbar som helt och hållet kommer ovanifrån. Den Helige Ande måste ständigt tilldelas människan, annars står ingen kraft att kämpa mot mörkrets makter till hennes förfogande.     
Fiendskapens ande uttrycktes mest slående då världen tog emot Kristus. Guds Son kom till människan med ett budskap om nåd från Fadern. Han kom inte för att döma världen-trots att den förtjänade att fördömas, ty uppror förekom nästan universellt--utan för att världen skulle ha liv genom Honom. Ändå blev Han föraktad och hatad just av det folk som Han kom för att välsigna och frälsa.     
Det berodde inte så mycket på att Kristus framträdde utan världslig rikedom, prakt eller värdighet, som judarna leddes till att förkasta Honom. De såg att Han ägde krafter som kunde mer än att kompensera bristen på dessa yttre fördelar. De under som Han utförde överträffade vida de mirakler som utfördes av Mose, deras store ledare. Men Kristi renhet och helighet framkallade de ogudaktigas hat mot Honom. Hans liv i självförnekelse och syndfri tillbedjan var en ständig tillrättavisning för ett stolt och sinnligt folk.     
De kunde inte tolerera de oförskräckta tillrättavisningar genom vilka Han avslöjade hyckleri och fördömde synd. När Han uppmanade dem att lägga bort sin orättfärdighet, vände de sig bort från Honom med hånleenden och förbannelser. De kunde inte uthärda utstrålningen från en syndfri karaktär. Det avslöjade alltför tydligt deras egna brister. Som religiösa lärare var de avundsjuka på Hans inflytande över folket, och fruktade att de själva och deras undervisning skulle förbises.     
Det var detta som väckte fiendskap mot Människosonen. Satan och hans onda änglar förenar sig med onda människor. Alla avfälliga krafter konspirerar mot sanningens Mästare. Han brottades våldsamt mot frestelser, slets sönder av ångest, gisslades, genomborrades av spikar, och kröntes med törnen.     
I allt detta vann emellertid inte Satan någon verklig framgång. Han kunde inte mer än hugga Honom i hälen, medan Kristus vid varje förödmjukande handling eller lidande, krossade Sin motståndares huvud. Den ångest som synd har fört med sig strömmade in i den Syndfries bröst. Trots detta betalade Kristus skulden för den syndiga människan och bröt sönder den träldom som hon hade hållits i samtidigt som Han uthärdade syndarnas strid mot Honom själv. Varje styng av ångest, varje skymf, utverkade befrielse åt den mänskliga rasen.     
Om Satan hade kunnat inleda Kristus till att ge efter för en enda frestelse, om han kunde ha lett Honom genom en handling eller en tanke till att befläcka Hans fullkomliga renhet, skulle mörkrets furste ha triumferat över människans Borgensman, och skulle ha vunnit hela den mänskliga familjen till sig själv. Men även om Satan kunde oroa och plåga, kunde han inte fördärva. Han kunde förorsaka strid, men inte förorening. Han gjorde Kristi liv till en lång scen av kamp och svårigheter, men med varje attack förlorade han sitt grepp om mänskligheten.     
I öknen där Kristus frestades, i Getsemane trädgård, och på korset, mätte vår Frälsare kraften i Sina vapen med mörkrets furstes. Hans sår blev Hans segertroféer när det gällde människosläktet. När Kristus kämpande hängde på korset, medan onda andar gladde sig, och onda människor skymfade Honom, då blev Hans häl verkligen stungen av Satan. Men just den handlingen krossade ormens huvud. "Genom död fördärvade Han honom som hade makten över döden, d.v.s.djävulen." Denna handling avgjorde ödet för upprorsledaren, och säkrade för alltid frälsningsplanen. I döden vann Han seger över upprorsledarens makt. Genom att uppstå igen, öppnade Han gravens portar för alla Sina efterföljare. I denna sista stora strid ser vi uppfyllandet av profetian: "Den skall krossa ditt huvud; du skall stinga Honom i hälen."     
Samma fiendskap existerar mellan ormen och Kristi efterföljare som mellan honom och deras Mästare. Den som är under Satans kontroll underkastar sig frivilligt ondskans herravälde. Men när han har tagit emot Kristi nåd kommer han att se syndens motbjudande karaktär, och genom kraft från ovan kommer han att motstå ormen. I sin Herres anda kommer den omvända människan att arbeta för Frälsarens rikes intressen. Med hela den förnyade naturens krafter kommer han att försöka vinna själar från syndens träldom till Kristi renhet och helighet. Genom att göra det kommer han förvisso att väcka Satans och hans anhängares vrede. Han kommer att dra på sig klander, ogillande och motstånd från en stor grupp världsliga bekanta, som kommer att håna honom som inskränkt, trångsynt och sträng.    
Motstånd mot religion är inte begränsad till någon särskild tidsålder eller något land. Hat mot sanningens rena principer, klander och förföljelse mot dess förespråkare, kommer att finnas så länge synd och syndare finns kvar. Kristi efterföljare och Satans tjänare kan inte vara i harmoni. Den anstöt som korset väcker har inte försvunnit. "Så kommer också alla som vill leva gudfruktigt i Kristus Jesus att förföljas." Ingen människa kan tjäna Gud och vara förenad med världen.    
Onda änglar är varje kristen på spåret och fördubblar sina ansträngningar att störa och plåga, när de ser bytet fly ur deras grepp. Guds änglar vakar också med stor omsorg över varje kämpande människa och söker alltid att inge hopp och trösta och att stötta. Med vilken glädje de bär budskapet om seger upp till himlen! O, om draperiet som döljer den eviga världen för våra ögon kunde dras undan! Om vi bara kunde se glädjen i de himmelska salarna över nyheterna om att en syndare har ångrat sig och vänt sig till Gud, om vi kunde höra de lovsånger som stiger inför tronen tillsammans med musiken från änglarnas harpor, då skulle vi inte vara så håglösa, så likgiltiga när det gäller det arbete som Gud har gett oss att utföra. Den händelse som får änglarna att glädjas sprider bestörtning bland Satans härar. Varje själ som förblir trogen mot Kristus är ännu ett bevis och en påminnelse om den första profetian. Satan må hugga i hälen, men den troende som är trogen ska krossa ormens huvud.    
Från och med att den rättfärdige Abel föll för sin brors mordiska hand, har en lång rad personer lidit martyrdöden bland profeter och heliga män, trofasta apostlar och oräkneliga miljoner lärjungar som inte älskade sina liv så mycket att de drog sig undan döden, vilket bär vittnesbörd om att Satans fiendskap inte har minskat under generationernas gång. Allteftersom slutet närmar sig, ökar hans vrede, och han förnyar sina ansträngningar att fördärva Guds utvalda. Ofta vinns hans största segrar, inte genom öppen och djärv attack, utan liksom i början, genom en bedräglig strategi.     
I vår tid tillägnar sig Satan makt över Guds folk med hjälp av de falska bröder som i sina hjärtan är vänner till världen, men samtidigt utövar ett inflytande inom kyrkan. Dessa är de mest effektiva tjänare som den store bedragaren kan använda. De försöker ständigt minska fiendskapen mellan Kristi kyrka och Hans dödligaste fiende. De tillhandahåller den förenande länk genom vilken han kan förena kyrkan och världen. Här ligger faran i vår tid, en risk mot vilken vi ständigt måste vara på vår vakt. Samtidigt som vi skulle göra alla tänkbara ansträngningar för att frälsa själar, och menar att ingen självförnekelse och inget offer är för stort för att uppnå detta mål, måste vi bevara vår trohet och vår lydnad mot Gud.     
Utan avgörande kärlek till Gud, kan vi inte förhärliga Honom. De som vandrar i mörker kan inte urskilja det överlägsna i himmelska ting. Ingen kan tjäna mammon, och ändå bygga upp Återlösarens kungarike. Vad det än är som avleder vår tillgivenhet från Gud eller förstör vår tillit till Honom, blir därigenom en avgud. Gud gör anspråk på hela hjärtat. Inga reservationer får göras. Vår Frälsare sade: "Den som inte är för mig är emot mig." Vi kan inte tryggt ignorera och sätta åt sidan en enda uppmaning i Guds ord, för att kompromissa med fienden till Kristus och sanningen.     
Profeter och apostlar har tydligt beskrivit det upphöjda privilegium som det folk som Herren har avskilt för sin egen räkning har, det folk som han vill använda för att förkunna för världen: "Ni är ett utvalt släkte, ett konungsligt prästerskap, ett heligt folk, ett Guds eget folk, för att ni skall förkunna hans härliga gärningar, han som har kallat er från mörkret till sitt underbara ljus."     
Orsaken till att det finns så litet av gudsfruktans kraft hos oss som ett folk, är att vi försummar att upprätthålla denna position. Gud har gjort oss till förvaltare av sin lag, och har anförtrott oss sanningar före alla andra folk på jorden. Ändå lyder vi inte befallningen att dra ut från världen och skilja oss från den. Vi kan inte förena oss med de ogudaktiga på minsta sätt utan att smittas av deras oheliga vanor. "Den som vill vara världens vän blir Guds fiende." Åtskillnaden måste vara slutgiltig, fullständig och påtaglig.    
Kristus är församlingens huvud. Delarna i hans kropp följer Huvudets anvisningar, precis som delarna i den mänskliga kroppen lyder hjärnans impulser.    
Han har alltid krävt att hans folk ska bevara sig självt fritt från allt oheligt inflytande. I sin oändliga kärlek har han försett dem med sin nåds outgrundliga rikedomar, så att de kan vara kapabla att fortsätta striden mot syndens härar. Genom den nåden kan de lyda varje bud, och ta emot uppfyllelsen av varje löfte. Jag talar med insikt när jag säger att i dessa dagar av stolthet och kärlek till världen, är det omöjligt för oss att inse vilken karaktär och position församlingen kunde ha haft, om hon hade varit trogen sin heliga kallelse.    
När han närmar sig Gud får den kristne en klarare uppfattning av den gudomliga karaktären och de gudomliga kraven. Han når en högre grad av helighet, och som resultat blir gränsen mellan honom själv och världen tydligare markerad. När Guds folk står fasta och orädda på sin allvarliga tros heliga grund, utan att försöka införlivas med världen, då kommer de att åtnjuta Herrens närvaro som förr om åren.      
Vart vi än vänder oss ser vi sorgliga bevis på att människor är fiender till Gud i sina hjärtan. Se vilket moraliskt mörker som sveper in världen, vilken skepticism, vilken likgiltighet, vilket dödligt hat, vilka smutsiga lustar, vilken ogudaktighet, vilken fullkomlig ateism! Hur kan vi framgångsrikt motstå ondskans flodvåg? Förkunnelsen av Ordet gör litet intryck. Om inte Guds kraft skickas till vår hjälp kommer våra ansträngningar att vara fruktlösa.    
Tusentals är lika oberörda av Guds Ords varningar som av gravens invånare. "Med seende ögon ser de inte, och med hörande öron hör de inte." Jordens invånare rusar på sitt upproriska sätt i väg, som om de är ivriga att visa sin Mästares utmaning. Vi måste genom en levande tro gripa tag i Guds löften. Hans Ande måste tala genom oss, om vi skall kunna nå folks hjärtan. Vi har inte tid att överlägga med självet, inte tid att nu vara sorglösa eller likgiltiga. Guds dag kommer med hast. Samtidigt som världen och de populära församlingarna sover, bör inte de som har tagit emot sanningen ge efter för sömnaktighet.    
Satan ställer upp sina styrkor inför den sista stora striden, "för att strida mot de övriga av hennes barn, mot dem som håller Guds bud och håller fast vid Jesu vittnesbörd." Om vi vill vara trofasta mot Gud, kan vi inte undvika striden. Men vi lämnas inte i ovisshet om utgången av striden. Bakom stridens rök och hetta, ser vi "dem som hade vunnit seger" stående på Sions berg med Lammet. Och fortfarande kommer dessa ord från vår Frälsare ned till oss genom generationerna: "I världen får ni lida, men var vid gott mod. Jag har övervunnit världen."    

14 11 1882 Review and Herald Skiljd från världen   
Lot var lamslagen av den stora katastrof, som skulle äga rum. Han var bedövad av sorg vid tanken på att lämna allt, som han höll kärt på denna jord. Men då han dröjde sig kvar, tog Guds änglar tag i hans hand, hans hustrus och de två döttrarnas händer och förde dem ut ur staden och uppmanade dem att fly för sina liv och inte se sig tillbaka eller stanna på hela slätten, utan söka tillflykt i bergen. Hur ovillig var inte Lot att dra så långt bort som möjligt från det fördärvade Sodom, som var utvalt till fullständig ödeläggelse.     
Lot tiggde om att få lov att stanna kvar. Han litade inte på Gud. Livet i den gudlösa staden hade försvagat hans tro och tillit till Herrens rättfärdighet. Han tiggde om att inte behöva göra det, som han hade blivit tillsagd, för att inte någon olycka skulle hinna ifatt honom så att han dog. Änglarna var utsända i ett särskilt uppdrag för att frälsa Lots och hans familjs liv, men han hade varit omgiven av moraliskt fördärvliga inflytanden så länge, att hans mottaglighet hade trubbats av och han kunde inte urskilja Guds gärningar och avsikter. Han kunde inte anförtro sig i Guds händer och utföra Hans befallning. Han bad hela tiden för sig själv och denna otro förorsakade hans hustrus undergång.     
Hon såg sig tillbaka mot Sodom och klagade över Guds handlande och förvandlades till en saltstod, för att hon skulle kunna stå som en varning för alla, som inte värdesätter Himlens särskilda nåd och försyn. Efter detta fruktansvärda straff, vågade inte längre Lot dröja på vägen utan flydde upp i bergen i överensstämmelse med änglarnas anvisningar. Hans döttrars syndiga uppförande efter det att de hade lämnat Sodom, var resultatet av de onda kontakterna, medan de var där. Deras förmåga att kunna skilja rätt från orätt var ödelagd och förvirrad i deras medvetande och synd såg inte ut som synd för dem.     
Lots fall borde vara en varning till alla dem, som vill leva ett gudfruktigt liv, att skilja sig från alla de inflytanden, som de kan räkna med kommer att leda dem bort från Gud.     
Det gamla Israel blev på ett särskilt sätt väglett av Gud till att bli och förbli ett folk, skiljt från alla andra nationer. De skulle inte närvara vid avgudadyrkan bland dem, som bodde runt omkring dem, för att deras egna hjärtan inte skulle bli fördärvade och för att förtrogenhet med ogudaktiga seder inte skulle få dessa att förefalla mindre onda i deras ögon. Endast få känner sin egen svaghet och det mänskliga hjärtats naturliga syndighet, som ofta lamslår våra ädlaste strävanden.     
Syndens ödeläggande inflytande förgiftar själens liv. Vår enda säkerhet ligger i att vi skiljer oss från dem, som lever i dess mörker. Gud har påbjudit oss att gå ut från dem och leva skiljda från dem och inte röra något orent. Då vill Han ta emot oss och vara en Fader för oss och vi skall vara Hans söner och döttrar. Om vi vill bli adopterade in i Guds familj som barn till himlens Kung, måste vi rätta oss efter Hans villkor. Vi måste gå ut från världen och stå som ett särskilt folk inför Herren och lyda Hans föreskrifter och tjäna Honom.     
Det är inte någon obetydlig sak för en familj att vara vittnen för Jesus och att hålla Guds lag bland icke- troende grannar. Vi uppmanas till att vara levande brev, som är kända och lästa av alla människor. Detta medför ett stort ansvar. För att leva i ljuset måste vi gå dit, där ljuset lyser. Det är inte bra för Guds folk att behöva sakna privilegiet att ha gemenskap med andra av samma tro, för då mister sanningen lätt sin betydelse i deras sinnen. Deras hjärtan blir inte längre upplysta och upplivade av det helgande inflytandet och de går miste om sin andlighet. De blir inte stärkta av predikantens ord. Världsliga tankar och världsliga företag försöker hela tiden att utestänga andliga saker från deras sinnen.     
De flesta kristnas tro kommer att vackla, om de ständigt försummar att mötas för bibelstudium och bön. Om det var möjligt, skulle Gud sända ljus direkt från himlen genom Sina änglar till liv, uppmuntran och välsignelse för dem, som bor isolerat. Men Gud har inte för avsikt att utföra mirakler för att hålla Sina barns tro vid liv. Han kräver av dem, att de skall älska sanningen tillräckligt mycket för att anstränga sig för att få del av de förmåner och välsignelser, som Gud har lovat dem.     
Många avsätter nästan all sin tid till sina egna timliga intressen och nöjen och klagar över den tid och de utgifter, som är förenade med att bege sig en bit hemifrån för att kunna möta några, som samlas i Herrens namn. Guds ord definierar ordet girighet som avgudadyrkan. Hur många avgudadyrkare finns det då, till och med bland Guds folk, som bekänner sig vara Kristi efterföljare?     
Det krävs av oss, att vi möts och vittnar för sanningen. Guds ängel sade: "Men då talade de som fruktar HERREN med varandra, och HERREN gav akt och lyssnade. En minnesbok blev skriven inför honom för dem som fruktar HERREN och ärar hans namn. De skall vara mina, säger HERREN Sebaot, min egendom på den dag då jag utför mitt verk. Jag skall visa medömkan med dem så som en man visar medömkan med sin son som tjänar honom." (Mal. 3:16- 17)    
Det kommer alltså att löna sig att förbättra de privilegier, som finns inom räckhåll, även om det skulle kosta någon självuppoffring att samlas med dem, som fruktar Gud och talar å Hans vägnar. Ty Han beskrivs som lyssnande till dessa vittnesbörd, medan änglar skriver ned dem i en bok. Gud vill komma ihåg dem, som har samlats och har tänkt på Hans namn och Han kommer att rädda dem från den stora branden. De kommer att vara som dyrbara juveler i Hans ögon, när Hans vrede kommer att falla över syndarens oskyddade huvud.     
Så sade vår Frälsare i Sin sista bön för Sina lärjungar: "Jag ber inte att du skall ta dem ut ur världen utan att du skall bevara dem för det onda. De är inte av världen, liksom inte heller jag är av världen". (Joh. 17:15- 16) Och då Han ser framåt mot livet i framtiden, ber Han för dessa utvalda och trogna, "att där jag är, där skall också de som du har gett mig vara med mig, så att de får se min härlighet". (v 24) Det är inte förgäves att tjäna Gud. Det finns en ovärderlig belöning till dem, som bevarar sig själva "obefläckade av världen" och som ägnar sina liv åt en tjänst för sin Skapare.    
Johannes Döparen var en man fylld med den helige Ande från sin födelse. Om någon kunde förbli opåverkad av de moraliskt fördärvade inflytandena på den tid då han levde, var det säkerligen han. Ändå vågade han inte lita på sin egen styrka. Han skiljde sig från sina vänner och släktingar, för att hans naturliga hängivenhet inte skulle visa sig vara en snara för honom. Han ville inte i onödan utsätta sig själv för frestelser eller vistas där lyx eller ens livets bekvämligheter skulle leda honom till att ge efter för sorglöshet eller maklighet. Inte heller ville han tillfredsställa sin aptit och på det sättet minska hans fysiska och andliga styrka. Med en sådan kurs skulle den viktiga mission, som han kom för att utföra, inte ha nått sin fullbordan.     
Han underkastade sig ett liv i brist och ensamhet i ödemarken, där han kunde bevara en helig känsla av Guds majestät genom att studera Hans stora bok, naturen, och därigenom lära känna Hans karaktär som är uppenbarad i Hans underbara gärningar. Det var en atmosfär, som syftade till att ge en fullkomlig själslig uppfostran och utveckling och till att bevara gudsfruktan hos honom hela tiden. Johannes, vägröjaren för Kristus, utsatte sig inte för tomt prat och världens moraliskt fördärvliga inflytande. Han fruktade, att den skulle påverka hans samvete, så att synden inte skulle förefalla honom så förfärligt syndig. Han valde hellre att ha sitt hem i ödemarken, där hans sinnen inte skulle bli fördärvade av omgivningarna. Vi borde lära oss en läxa av detta exempel på en, som Kristus ärade och om vilken Han sade: "Bland dem, som är födda av kvinnor har ingen trätt fram som är större än Johannes Döparen." (Matt. 11:11)    
De första trettio åren av Vår Frälsares liv tillbringades i tillbakadragenhet. Tjänande änglar betjänade Livets Herre, medan Han vandrade sida vid sida med bönder och arbetare mellan Nazarets kullar utan att bli igenkänd eller ärad. Dessa höga exempel skulle lära oss att undgå alla onda intryck och sky deras sällskap, som inte lever rätt. Vi skall inte smickra oss med, att vi är för starka för att påverkas av sådana inflytanden, utan vi bör i ödmjukhet vara vaksamma mot faran.    
Lot valde Sodom till sitt hem, därför att han såg, att han ur världslig synpunkt sett kunde dra nytta av att bo där. Men efter det att han hade etablerat sig där och hade blivit rik på jordiska skatter, blev han överbevisad om, att han hade handlat fel genom att inte beakta den moraliska standarden i det samhälle, där han skulle bygga sitt hem.     
Invånarna i Sodom var moraliskt fördärvade. Han hörde dagligen avskyvärda samtal och hans rättfärdiga själ plågades av det våld och den kriminalitet, som han saknade makt att förhindra. Hans barn kom att likna dessa onda människor, ty umgänget med dem hade fördärvat deras moral. När man tar hänsyn till alla dessa saker, föreföll de världsliga rikedomar, som han hade förtjänat, att vara små och inte värda det pris, som han hade varit tvungen att betala för dem. Hans familjekrets var vitt utgrenad, genom att hans barn hade gift sig bland sodomiterna.     
Herrens vrede blev till sist upptänd mot stadens gudlösa invånare. Guds änglar besökte Sodom för att föra Lot ut ur den, för att han inte skulle omkomma i samband med stadens undergång. De bad honom att ta sin familj med sig, sin hustru, sina söner och döttrar, som hade gift sig i det gudlösa Sodom. De sade, att han skulle fly från platsen "ty", sade änglarna, "vi skall ödelägga den här platsen på grund av, att deras rop har blivit så starkt inför Herren, att Herren har sänt oss för att fördärva den. (Se 1 Mos. 19:12)    
Då gick Lot ut och varnade sina barn. Han upprepade änglarnas ord: "Bryt upp och lämna den här platsen, för Herren tänker fördärva staden". (1 Mos. 19: 14) Men hans svärsöner tyckte, att han bar sig löjligt åt. Och döttrarna påverkades av sina män. De hade det bra, där de var. De ägde stora egendomar och kunde inte tro att det möjligt, att det vackra Sodom som låg i ett rikt och fruktbart land, skulle ödeläggas av vreden från en Gud, som ville ta hämnd för synden.    
Lot vände sorgsen tillbaka till änglarna och berättade om sina misslyckanden. Då befallde änglarna honom att stå upp, ta sin hustru och de två döttrar, som ännu var i hans hus, och lämna staden. Men Lot var ledsen. Tanken på att lämna sina barn och sin hustru, ty hon vägrade att gå utan dem, krossade nästan hans hjärta. De skulle alla ha blivit utplånade under Sodoms fruktansvärda ödeläggelse, om inte Herren, i sin stora barmhärtighet, hade sänt sina änglar till deras räddning.   

25 09 1883 Review and Herald Bibeln är ett medel till både mental och moralisk bildning.    
 "När dina ord öppnas, ger de ljus och skänker förstånd åt enkla människor." Guds ord erbjuder de allra bästa möjligheter till utbildning och är den mest värdefulla kunskapskälla som finns inom människans räckvidd. Intellektet anpassar sig till de ämnens omfattning som man kräver att det skall ägna sig åt. Om det ägnar sig endast åt obetydliga, alldagliga ämnen och man aldrig allvarligt anstränger intellektet att förstå stora och eviga sanningar, förblir det svagt och utvecklas inte. Därför är Bibeln ett utmärkt hjälpmedel till att utveckla vårt förstånd. Att granska dem med en vördnadsfull och läraktig anda kommer att utvidga och stärka sinnet som inget annat studium. Den leder oss direkt till att fördjupa oss i de mest upphöjda, de mest förädlande och storslagna sanningar som människan har tillgång till. Den leder våra tankar till alltings gudomliga ursprung. Vi ser den Eviges karaktär uppenbarad och lyssnar till hans röst då han talar med patriarker och profeter. Vi ser hans försyns hemligheter förklarade, de stora problem som har sysselsatt varje djuptänkande människa, men som mänskligt förstånd förgäves söker lösa utan gudomlig hjälp. Bibeln låter oss se ett enkelt men samtidigt upphöjt teologiskt system, i det att den framställer sanningar som ett barn kan förstå men som ändå är så omfattande och djupa, att de utmanar de mest skarpsinniga tänkare.    
Ju mera noggrant man studerar Guds ord och ju bättre man förstår det, desto klarare skall man inse att i dess ursprung döljer sig oändlig vishet, kunskap och kraft. Dessa, som söker för att komma underfund med Gud, som han har uppenbarats på sidorna  i den inspirerade Skriften, kommer att lära den svåra men användbara läxan, att mänskligt förstånd inte är allsmäktigt, att mänsklig styrka och visdom bara är svaghet och dårskap utan gudomlig hjälp.    
Men intellektuell bildning är en välsignelse, när den kontrolleras av kärleken till Gud och av gudsfruktan och har helgats till tjänst för honom. Världens visa är inte särskilt tillgängliga för Guds ords praktiska sanningar. Orsaken är den att de hellre förlitar sig på mänsklig visdom, är stolta över sin egen högtstående intelligens och inte gärna vill bli ödmjuka elever i Kristi skola. Vår Frälsare varken ringaktade eller föraktade utbildning, men ändå valde han olärda fiskare för evangeli verk därför att de inte hade blivit upplärda i världens falska vanor och traditioner. De var människor med goda naturliga förmågor och de var ödmjuka och formbara, människor som Kristus kunde utbilda för sitt stora verk. I det dagliga livet finns det många som tålmodigt utför dagens slitsamma plikter, omedvetna om att de besitter förmågor som, om de utnyttjades, skulle kunna likställa dem med världens högst ärade människor. Men beröringen av en skicklig hand behövs för att väcka och utveckla dessa slumrande förmågor. Det var sådana människor som Jesus valde som sina medarbetare och han gav dem förmånen av tre års utbildning under sitt eget överinseende. Inget studium i rabbinernas skolor eller i filosofernas föreläsningssalar kunde jämställas med denna undervisning. Guds Son var den största lärare världen någonsin haft.    
De lärda advokaterna, prästerna och de skriftlärde avvisade föraktfullt Kristi undervisning. De ville i stället undervisa honom och försökte ofta att få tillfälle att göra det, men endast för att lida nederlag inför den vishet som avslöjade deras okunnighet och tillrättavisade deras dårskap. I sin stolthet och trångsynthet ville de inte ta emot Kristi ord. Ändå var de förvånade över den visdom som han talade med. De visste att Jesus inte gått i profeternas skolor och de kunde inte upptäcka hans gudomliga naturs härlighet i den enkle mannen från Nasaret. Men denne oansenlige lärares ord och gärningar som återberättats av hans olärda medarbetare i hans dagliga liv, har verkat som en levande kraft i människors sinnen ända från den tiden och till närvarande tid. Inte endast de okunniga och ringa, utan också människor med utbildning och intelligens, har i likhet med den tidens lyssnare, vördnadsfullt erkänt: "Aldrig har någon människa så talat, som den mannen talar." (Joh. 7:46.)    
Det ljus och det förstånd, som Guds ord skänker, är inte enbart eller huvudsakligen avsett att främja intellektuell bildning. De heliga profetorden, som anförtrotts åt människor, har ett högre syfte än något jordiskt och timligt gott. Vi ser i dem en uppenbarelse av den stora planen för människans frälsning., det medel som uttänkts för att befria mänskligheten från Satans makt. Vi ser Jesus, vår frälsnings kapten, möta mörkrets furste i öppet slag och på egen hand uppnå segern  till förmån för oss. Vi förstår också att det öppnades en hoppets dörr, en källa till styrka och att vi som trogna soldater kan utkämpa våra slag med den vidrige fienden och vinna seger i Jesu namn. Ondskans krafter måste mötas av varje själ. De unga såväl som de gamla kommer att angripas och alla borde förstå den stora stridens natur, hur den utkämpas mellan Kristus och Satan. Alla borde inse att det berör dem själva. Alla är aktörer på scenen, deltagare i kampen. Alla behöver "Andens svärd, som är Guds ord" ( Ef 6:17 ) för att bli väpnade för striden.    
I Skriften har sanningar presenterats, som framför allt hänförs till vår egen tid. Till tiden just innan Människosonen skall  uppenbara sig pekar Skriftens profetior. Det är den tid deras varningar och hot främst inriktar sig på. Daniels profetiska perioder, som sträcker sig till själva fullbordandet, till den stora avslutningens afton, kastar en flod av ljus över de händelser som då skall äga rum. Uppenbarelseboken är också fylld av varningar och undervisning för den sista generationen. Den älskade Johannes ger en bild av de fruktansvärda och spännande scener, som har förbindelse med slutet på jordens historia. Han visar på plikter och faror, som Guds folk möter. Ingen behöver förbli ovetande, ingen behöver vara oförberedd då Guds dag kommer.    
Det är inte tillräckligt att ha en intellektuell förståelse av sanningen. Enbart detta kan inte kasta ljus över det som är väsentligt för frälsningen och göra att vi förstår det. Ordet måste få tillträde till hjärtat. Vi måste bli förtrogna med det genom den Helige Andes kraft. Vi måste komma i harmoni med dess krav. Inte bara förståndet, men hjärtat och samvetet måste samverka, då man tar emot sanningen.    
När Guds ord tas emot ger det förstånd åt enkla människor - de som inte har undervisats i denna världens visdom. Den Helige Ande för Skriftens frälsande sanningar inom räckhåll för alla som önskar känna till och göra Guds vilja. Olärda sinnen är i stånd att fatta de mest upphöjda ämnen, som väcker själen och kan dra till sig människors uppmärksamhet. Det är ämnen för de återlöstas studium och sång under hela evigheten.    
Det är den kunskap, som Guds ord förser oss med och som inte finns någon annanstans, som vi behöver mer än allt annat. Vi önskar veta vad vi ska göra i denna vår tid för att undgå Satans snaror och vinna härlighetens krona. Om vi någon gång inte klart förstår Skriftens vittnesbörd angående någon plikt, ombeds vi att gå till den store Läraren. När vi än brister i visdom är det vår förmån och vår plikt att fråga Gud. Om vi kommer i ödmjukhet och med tro. kommer vi inte att sändas bort tomma.    
När någon klart ser pliktens krav, må han inte våga sig på att gå till Gud med en bön om att han måtte slippa lyda, eftersom det skulle innebära ett kors. Må han hellre gå i en ödmjuk och undergiven anda och be om gudomlig styrka och visdom, så att han kan ta emot och leva efter sanningen."Räkna med honom på alla din vägar, så skall han göra dina stigar jämna." Ordspr 3:6  Så kan de enkla människorna fullgöra livets plikter med sann visdom genom att göra Guds ord till regel för sina liv. På det sättet kan de vara levande exempel på psalmistens ord::"När dina ord öppnas, ger de ljus och skänker förstånd åt enkla människor." Ps 119: 130    
Om de unga endast ville ta emot den himmelske lärarens undervisning, såsom Daniel gjorde, skulle de förstå att Herrens fruktan är vishetens början. När de i enlighet med detta har lagt en säker grund, kan de liksom Daniel dra fördel av varje förmån och tillfälle, så att det blir till det allra bästa.. De kan höja sig till vilken som helst intellektuell kunskapsnivå. De som helgar sig åt Gud och som står under hans nåds beskydd och hans Andes levandegörande inflytande, skall uppvisa ett mera rörligt intellekt än den vanliga världsmänniskan. De skall kunna uppnå den högsta och ädlaste utveckling av alla sina förmågor.    
Att studera Guds ord skulle kunna ge världen människor med starkare och mer aktiva förståndsförmågor än den noggrannaste tilllämpning av alla ämnen som mänsklig filofsofi spänner över. De som har tänkt sig att bli predikanter borde i synnerhet studera Guds ord flitigt. När de gör det, säkrar de sig sinnets disciplin och samtidigt tillägnar de sig en sådan kunskap om dess rika förråd, att de kan hämta fram gamla och nya ting från dess skattkammare.    
Det finns en stor skillnad mellan det som Gud har gett människor förmågan att utveckla  och den grad av förträfflighet  som de i verkligheten uppnår. Om man ansåg det som en plikt att uppodla alla förmågor i vidaste utsträckning skulle de hela tiden växa till. Bibeln undervisar människorom att att handla utifrån principer, och när vi än framgångsrikt motstår ont inflytande, stärker vi den princip som har attackerats. Enbart det faktum att vi har begåvning  är ingen garanti för att vi vi blir användbara eller lyckliga i livet. Rätta principer är den enda grunden för framgång.    
Det är nödvändigt att tänka rätt för att handla med vishet. Vi måste fästa uppmärksamhet vid fysisk, psykisk och moralisk bildning och för vart och ett av dessa områden innehåller Bibeln den värdefullaste undervisningen.  

9 10 1883 Review and Herald Rannsaka skrifterna   
Det är varje kristens plikt att försöka få en grundlig kunskap i Skrifterna. Värdet av detta kan knappast övervärderas. Böckernas bok ställer högsta anspråk på vår respektfulla uppmärksamhet, eftersom "hela Skriften är utandad av Gud och nyttig till undervisning, till bestraffning, till upprättelse och till fostran i rättfärdighet, för att gudsmänniskan skall bli fullt färdig, väl rustad för varje god gärning". Vi får inte lov att nöja oss med en ytlig kunskap, utan måste söka lära känna ordens och sanningens hela innebörd och dricka djupt av Anden hos de heliga profeterna.    
Att läsa ett visst antal kapitel dagligen, att lära sig ett visst antal verser utantill utan grundlig eftertanke när det gäller innebörden i den heliga texten är ett arbete, som inte är till stor nytta. Vi kan icke uppnå visdom utan allvarlig uppmärksamhet och studium under bön. Några delar av Skrifterna är verkligen alltför enkla för att kunna missförstås. Men det finns andra, vilkas innehåll inte är lika uppenbart och som inte kan förstås omedelbart. Skrift skall med skrift tolkas. Den måste bli föremål för en omsorgsfull undersökning och tålmodig eftertanke. Och ett sådant studium kommer att rikligt löna sig. Liksom gruvarbetaren upptäcker ådror med dyrbar metall djupt nere under jordens yta, så kommer den, som uthålligt undersöker Guds ord som efter dolda skatter, att finna sanningar av största värde, som är dolda för den som inte omsorgsfullt söker.     
Ingen ansträngning borde sparas för att skapa rätta studievanor. Om tankarna flaxar omkring, så för dem tillbaka. Om den förståndsmässiga och moraliska smaken har blivit fördärvad av skönlitteraturens överspända och upphetsande berättelser, så att du inte har lust att arbeta flitigt med studiet av Guds ord, så har du en kamp att utkämpa med dig själv för att övervinna denna fördärvade vana. En kärlek till att läsa skönlitteratur bör genast överges. Stränga principer borde tillämpas för att hålla sinnet i rätt banor. Romanläsningens ödeläggande vana är ett av de medel, som Satan använder för att ödelägga själar. Det sinne, som är sysselsatt med upphetsande romaner, förlorar all smak för läsning av äkta värde, som skulle förbättra minnet och stärka förståndet.    
Jag känner till många sorgliga exempel på fördärvlig påverkan av denna skadliga vana. De personer, jag talar om, hade i sin ungdom väl balanserade sinnen. Gud hade gett dem en mental utrustning utöver en allmän karaktär. Men så började de läsa romaner, och ju mer de tillfredsställde denna lust till, desto större blev deras efterfrågan av dem. Fantasin krävde hela tiden den stimulans, den hade vant sig vid, som drinkaren längtar efter sitt vin eller sin tobak. Deras mentala och moraliska krafter blev försvagade och fördärvade. De förlorade interesset för Skrifterna och sin lust till bön. De blev verkligen lika fördärvade när det gäller sinne och ande, som de som är förfallna till alkohol och tobak. Romanläsarna är andligt druckna, och de behöver skriva under ett nykterhetslöfte om total nykterhet lika väl som offren för vilken annan form av omåttlighet som helst.    
En annan källa till fara som vi hela tiden borde se upp för, är läsningen av icke-troende författare. Sådana alster är inspirerade av Satan, och ingen kan läsa dem utan att ta skada till sin själ. Det är sant, att den som har påverkats dem, till sist kan tillfriskna igen. Men alla, som har den minsta beröring med deras orenande inflytande, ställer sig själva på Satans grund, och han gör det mesta möjliga av sin förförelse. När de inbjuder honom att fresta dem, har de icke visdom till att avslöja honom eller styrka att motstå honom. Irrlära och brist på tro fäster sig i sinnet med en förförande, upphetsande kraft. Att hysa deras tankar är det samme som att dumdristigt ta till sitt hjärta en orm, vars bett alltid är giftigt och ofta dödligt.     
Vi är omgivna av irrläror. Själva atmosfären verkar vara laddad med dem. Endast genom ständig ansträngning kan vi modstå deras makt. De, som sätter värde på sin själs frälsning, borde sky skrifter utan gudstro, som de skulle sky spetälska.    
Kära unga människor, var försiktiga med vad ni läser. Medan sinnet leds in i skadliga kanaler genom ett olämpligt val av läsning, är det omöjligt för er att göra Guds sanning till föremål för ständig, djup eftertanke. Om det någonsin fanns en tid, då kunskap i Skrifterna var viktigare än under någon annan period, så är det i vår tid. Jag uppmanar unga och gamla att göra Guds ord till er lärobok. Här kommer ni att finna en sann norm för karaktären. Här kan ni lära er, vad det innebär att vara en kristen i ordets sanna bemärkelse.    
     
Sabbatsskolan ger föräldrar och barn en värdefull anledning till att studera Guds ord. Men för att få det utbyte av den, som den är avsedd att ge, skulle både föräldrar och barn ägna tid åt att skaffa sig en grundlig kunskap om de fakta som presenteras, och likaså om de andliga sanningar som dessa fakta är avsedda att undervisa dem om. Särskilt bör de visa de unga nödvändigheten av att försöka få full förståelse av de skrifter de betraktar.    
I några sabbatsskolor har man tyvärr för vana läsa lektionen i studiehäftet. Så borde det inte vara, och det behövs inte heller, om den tid, som ofta används på ett onyttigt eller till och med ett syndigt sätt, i stället användes till att studera Skriften. Det finns ingen anledning till, att lärare och elever skulle lära sig sabbatsskollektionen mindre grundligt, än när de lär sig läxorna i en vanlig skola.     
De bör tvärtom läras in bättre, eftersom de behandlar ämnen av oändligt mycket större betydelse. Försumlighet i detta avseende sårar Gud.    
Ni föräldrar, tag varje dag litet tid till att begrunda sabbatskolläxan tillsammans med era barn. Uteslut besök, om det behövs, hellre än att offra den stund som skall ägnas åt värdefull undervisning i Ordet. Både föräldrar och barn kommer att ha nytta av ett sådant studium. Låt de vigtigare skriftställena i läxan läras in utantill, inte som en plikt, utan som ett privilegium. Även om det kan vara svårt att komma ihåg innehållet i början, så kommer det att gå lättare genom övning, så att ni efter någon tid kommer att finna glädje i att fylla ert sinne med sanningens dyrbara ord. Och en sådan vana kommer att visa sig vara en oerhört värdefull hjälp till andlig tillväxt.    
Om den tid, som förslösas på ett ännu sämre sätt än genom skvaller, eller genom att ägna sig åt stolthet eller tillfredsställelse av aptiten, ägnades åt att visa lika stort intresse åt att studera Bibeln, vilken uppmuntran skulle då inte ges åt våra sabbatsskolor. Men när föräldrarna är ivrigare när det gäller att ha sina barn välklädda än när det gäller att fylla deras sinnen med sanningar från Guds Ord, kommer barnen själva snart anse att kläder och stil har större betydelse än de saker, som rör deras frälsning.    
Föräldrar, ni har en allvarlig och viktig uppgift. Gör det till er livsgärning att forma era barns karaktär efter den gudomliga förebilden. Om de någonsin kommer att äga den inre prydnaden, en saktmodig och stilla ande, kommer det att bero på, att ni med uthållighet har lärt dem att älska Guds ord och att söka behaga Jesus framför världen.     
Följ en studieplan vid bibelläsning i era hem. Försumma vad som helst av det timliga, undvik all onödig sömnad och onödigt arbete med matlagning, men sörj äntligen för, att själen blir bespisad med livets bröd. Det är omöjligt att beräkna de goda följderna av en timme eller till och med bara en halv timme dagligen, som används till glädjefylld gemensam läsning av Guds ord. Låt Bibeln vara sin egen tolk, genom att ni samlar allt som sägs i ett särskilt ämne vid olika tillfällen och under olika omständigheter. Avbryt inte denna hemmets undervisningstimme av hänsyn till besökare. Kommer de på besök under studiet, så inbjud dem att delta. Låt det märkas, att ni anser att det är viktigare att få mer kunskap om Guds ord än att skaffa sig världsliga fördelar eller nöjen.     
Ut över uppenbarelsens område ligger de glada källor spridda, som flyter av himmelsk sanning, frid och glädje. De finns inom varje sökares räckvidd. Inspirationens ord, som har begrundats i hjärtat kommer att bli som strömmar, som flyter från floden med livets vatten. Vår Frälsare bad om, att lärjungarnas sinnen måtte öppnas, så att de förstod Skrifterna. Och när helst vi studerar Bibeln med ett hjärta som är upplyft i bön, är den Helige Ande närvarande för att för oss förklara innebörden av de ord, vi läser.    
Låt ungdomen få lära sig att älska studiet av Bibeln. Låt den första platsen i våra känslor och tankar ges åt Böckernas Bok. Den innehåller den kunskap, vi behöver mer än något annat. Herrens fruktan är vishetens begynnelse. Låt oss försöka att bli grundligt utrustade för varje gott arbete. Låt oss allvarligt anstränga oss att komma närmare Gud, så att hans änglar kan vara nära oss för att beskydda och välsigna oss. På så sätt kan vi vinna seger över Satans makt och till sist få härlighetens och ärans och odödlighetens krona.  

4 03 1884 Review and Herald Enhet i Kristus (Generalkonferensen 7 Nov. 1883)   
(Ett tal till de pastorer som var samlade till generalkonferens i Battle Creek, Michigan, vid deras morgonmöte den 7 november 1883)    
Sef. 2:3: Sök Herren, alla ni ödmjuka i landet, ni som gör vad han befaller. Sök rättfärdighet, sök ödmjukhet, kanske blir ni beskyddade på Herrens vredes dag.     
Dessa ord är riktade till oss, som är församlade här, som har rättat oss efter Hans domar och följt Hans förordningar. Det skulle vara sorgligt, om vi skulle försumma Gud eller vägra att söka Honom på allvar. Det skulle vara ett stort misstag att låta detta värdefulla tillfälle gå outnyttjat förbi oss, för det finns stora välsignelser för alla, som vill söka dem av hela sitt hjärta.    
Låt var och en ställa sig denna fråga: "Har jag gjort allt vad jag kan för att föra ljus och frihet med mig till detta möte?" Vi har alla ett arbete att utföra, som ingen annan kan göra för oss. Det skulle glädja Herren att se oss ödmjuka våra hjärtan för Honom, bekänna våra synder, och ställa allt till rätta som varit fel mellan oss och våra bröder. Det finns en risk, att fienden skall säga, att vi inte behöver ödmjuka våra hjärtan inför Gud, att vi inte behöver bekänna det orätta som vi har gjort mot våra bröder genom att tala om och förstora upp deras fel, och feltolka innebörden av deras ord, och tänka fientligt om dem i våra hjärtan. Några har hyst sådana känslor. Främlingskap, fördomar och misstänksamhet har härskat i någras hjärtan, och kärlek till Jesus och till varandra har blivit undanträngda av dessa sädeskorn från Satans ogräs. Bröder, skall vi låta fienden triumfera gnom att låta denna orätt passera utan att rätta till den? Eller skall vi, medan vi är här på dessa möten, bekänna våra egna fel och förlåta våra bröders? Skall vi inte söka ödmjukhet här? Skall vi inte öppna våra hjärtan för det rena, ljuva inflytandet från Rättfärdighetens Sol? Aposteln förmanar oss: "Visa medkänsla, ... var barmhärtiga och ödmjuka." (1 Petri 3:8) Låt Kristus egenskaper som kärlek, mildhet och vänlighet uppfylla era själar. Låt Jesu karaktär lysa igenom er karaktär och visa, att ni har Kristus sinnelag, att ni är fulla av öm medkänsla för era bröder.    
I sitt sista samtal med lärjungarna före Sin grymma död, illustrerade Jesus den enhet, som råder mellan Honom och Hans efterföljare med vinträdet och dess grenar. Han sade: Jag är vinträdet, ni är grenarna. Han bad också om, att Hans lärjungar måtte vara ett, som Han är ett med Fadern. Satan hörde denna bön. Han vet, att i enhet finns det styrka, och han arbetar hårt på att föra split och oenighet in bland Guds folk, som håller Hans lag. Han strävar hela tiden efter att motarbeta Kristus plan. Han frestar människan, och det onda är ett så naturligt element i det mänskliga hjärtat, att det inte kan motstås utan gudomlig hjälp. Vi vill, att Jesus ord skall bo i våra hjärtan, så att vi kan bli Ordets görare och inte endast dess hörare. Vår vilja måste tränas till lydnad.     
Som Kristi ambassadörer, har vi blivit anförtrodda det betydelsefulla arbetet att berätta sanningen för folk, och detta bör vi göra - inte bara med röst och penna, utan också genom vårt exempel. Det kräver Gud av oss. Han vill inte acceptera något mindre än det. Vi måste förbli i Kristus, som grenen förblir i vinträdet, annars blir vi inte lämpliga för att föra ut det varnande budskapet till världen. Herren måste ofta beskära oss för att påminna oss om, att en ren och helig Gud inte kommer att tillåta något ont att bestå inför Honom utan att vi blir tillrättavisade. Våra synder och orättfärdigheter skiljer oss från Honom. Så vår första uppgift består i att avlägsna synden från oss själva. Men för att kunna göra det måste vi hålla oss så tätt intill Gud, att vi kan förstå Hans karaktär.    
Låt oss se tillbaka på de gångna årens arbete och se, om vi har uppfyllt hela vår plikt. Vi bör sätta Gud först. Har inte somliga blandat så mycket egoism i sitt arbete, att Herren inte kunde välsigna dem med framgång? Har inte somliga blivit självtillräckliga? Har inte andra blivit makliga och nästan dagdrivare i Herrens vingård? Har de inte försummat de delar av arbetet, som inte var angenäma och valt att göra det, som var trevligare. Kära bröder, har ni vakat över själar, som de, som måste avlägga räkenskap? Har ni känt, att ni var ansvariga för deras frälsning? Har ni tillåtit dem att bli egoistiska och världsligt sinnade utan att trofast berätta för dem, vilken fara de befinner sig i? Har ni inte sett dem röva från Gud när det gäller tionde och offer. Och har ni inte hållit tyst? Har ni inte varit rädda för att utsätta er för deras missnöje, om ni tydligt skulle lägga fram för dem deras underlåtelse av att uppfylla Guds uttryckliga krav? Vad har ni gjort, mina bröder? Har ni inte försökt att endast bära okets lättaste del, medan ni har undvikit att berätta vidare om hela Guds vilja? Era församlingar och era konferenser kommer att vittna emot er, för underlåtelsesynden är inskriven i Himmelens böcker.     
Det krävdes ödmjukhet och offer för att bereda vägen för människan så att hon kunde återfå Guds ynnest. Den Högstes Son blev en av oss och delade den mänskliga naturens sorger och svagheter, för att Han skulle kunna lyfta upp den fallna människan till att på nytt bli förenad med Gud. Ansträngningarna för att hjälpa oss slutade inte heller med det stora offer, som frambars för vår frälsning. Gudomligt tålamod och beskyddande omsorg är ständigt i verksamhet för att bevara själar från undergång. Ty det är Satans ständiga arbete att skilja dem från Kristus. Vi måste motstå hans snaror med vaksamhet och bön. Då kommer tro och uthållig ansträngning att ge oss segern.             
Är vi villiga att göra sådana ansträngningar för att frälsa våra medmänniskor, som Kristus gjorde för vår frälsning? Kommer vi att visa sådan hänsyn till våra bröders rykte och bästa, som Jesus har lärt oss genom sin omsorg för oss? Vi är ett i Kristus. I hans ögon är det band, som förenar de troende heligare och mer beständigt än något annat band. Kristus är vinträdet; vi är grenarna och endast grenar. Detta synsätt på vår släktskap med Honom och varandra skulle leda oss till att arbeta allvarligt för våra bröders frälsning. Vi måste fortsätta att vara trogna med att utföra det arbete vi utsetts till: att förebrå, tillrättavisa, förmana med stort tålamod och genom undervisning. Detta måste göras i en ödmjuk ande, medan vi förblir i Kristus. Här är vår makt över hjärtan. När Kristus härskar i hjärtat, kommer egoismen att dö och oegennyttig välvilja kommer i stället. Kyla och likgiltighet kommer då att betraktas som lika ödeläggande som det är för en vaktpost att sova på sin post, och på så sätt utsätta hela hären för nederlag och död. Vi måste hela tiden vara på vakt. Vår fiende är på vakt.  Han håller hela tiden utkik efter tillfällen att komma in med sina snaror.    
Skulle det uppstå frestelser, så berätta för Jesus om alla dina svårigheter. Skulle en gren på vinträdet luta sig bort från sitt upphovs stam och stödja sig mot en växt, som den inte är inympad på? Skall de, som bekänner sig till Kristus, söka de världsligas vänskap, men inte ha något att göra med Frälsaren? Lämna allt till Honom, som gav Sitt liv för oss. O, Han älskar oss med en kärlek, som övergår en mors kärlek till hennes hjälplösa barn.    
 "Utan mig kan ni ingenting göra", säger Kristus. (Joh. 15:5) Vi behöver Honom varje dag. Vi kan inte leva skilda från Honom en enda timme. Varenda förmåga vi har tillhör Honom, och bör tillägnas Hans tjänst. Mina bröder, om ni har klart för er, att denna förening med Kristus krävs av er, och ni trots det försummar att upprätthålla en konsekvent vandring med Honom och i att utöva er tro, kommer hjärtat att bli hårt och olydigt. Tendensen går i riktning mot självtillräcklighet och mod att gå i en felaktig riktning. Det är er plikt att förbli i Kristus. Vi måste dagligen vara elever i Hans skola. Vi måste själva känna vägen, innan vi kan få andra med oss på den.     
Sök i Skrifterna, var Mästarens påbud. Många har förlorat mycket, därför att de har försummat denna plikt. När vi söker i Guds ord, är änglar vid vår sida och kastar klara ljusstrålar på de heliga sidorna. Skrifterna vädjar till människans förmåga att välja mellan rätt och orätt. De talar till henne med varning, tillrättavisning, bön och uppmuntran. Hennes sinne måste uppövas i Guds Ords upphöjda sanningar, annars försvagas det. Vi har sanningen, utgiven i tryck, men det räcker inte att förlita sig på andra människors tankar. Vi måste själva undersöka den, och lära känna grunden för vår tro genom att jämföra skriftställe med skriftställe. Ta Bibeln, och bönfall Gud på era knän att upplysa ert förstånd. Om vi ville studera Bibeln grundligt och under bön varje dag, skulle vi varje dag upptäcka någon skön sanning i ett nytt, klart och överbevisande ljus.    
Här kommer våra präster till korta. De studerar inte sin Bibel. De är svaga, där de skulle kunna vara starka, eftersom de tar saker och ting för givna utan att själva undersöka dem. De blir inte starka i Skriften och i Guds kraft, därför att de är tillfreds med sitt nuvarande tillstånd och vad de hittills har uppnått. De behöver bli förtrogna med profetiorna, förtrogna med vår tros grundsatser, förtrogna med Kristus lära. Då kommer gudsmänniskan att vara väl utrustad för allt gott verk, och göra praktisk gudfruktighet till sin uppgift.     
Många sätter inte Gud i förgrunden, utan väntar på att själva få göra något stort. Kom ihåg, bröder, att även om ni går gråtande framåt, när ni sår sanningens dyrbara säd, måste ni lita på gudomlig makt till att hjälpa er med att säkerställa skörden, så att ni kan komma glädjestrålande hem bärande på era kärvar. Låt oss arbeta. Låt oss själva studera vår Bibel och lära alla, som hör oss att undersöka Skrifterna. Predika mindre med era egna ord, men starta bibelstudier. Låt Herren tala direkt till hjärtan genom Sitt ord. På så sätt kommer sanningen att påverka många sinnen, och det kommer att stanna kvar längre i minnet än vad en predikan skulle göra.      
Såningsmän på det stora skördefältet, var flitiga, var trogna, var orubbliga, alltid överflödande i Herrens gärning. Överlämna resultatet av ert arbete med hopp och böner till den Allsmäktige, som är nådig och aldrig sover. Väx till i nåden och i kunskap om sanningen. "Gör allt vad ni kan för att i er tro visa dygd, i dygden insikt, i insikten självbehärskning, i självbehärskningen uthållighet, i uthålligheten gudsfruktan, i gudsfruktan broderlig kärlek och i kärleken till bröderna kärlek till alla människor. Ty om allt detta finns hos er och växer till, blir ni inte overksamma eller utan frukt när det gäller kunskapen om vår Herre Jesus Kristus." (2 Petri 1:5- 8)  

25 03 1884 Review and Herald Guldäpplen   
Salomo skriver att " Som guldäpplen i silverinfattning är ord talade i rätt tid". Läsaren kommer att finna att följande ord från syster Whites penna är som sådana äpplen. Det var ett personligt brev, men de vänner som det cirkulerade ibland har funnit så mycket tröst och uppmuntran i det att vi tagit oss friheten att publicera följande utdrag till nytta för våra läsare.    
 "Jag känner ständigt tacksamhet mot Gud för hans nådefulla vänlighet. När jag tänker på hur svag och skröplig jag var när jag påbörjade min resa österut, och hur Herren höll mig uppe och välsignade mig och såg till att jag kom hem i säkerhet, fylls mitt hjärta till bredden av hans stora kärlek. När jag skriver på min bok känner jag mig djupt rörd. Jag vill få ut den så snart som möjligt, för vårt folk behöver den så mycket. Jag ska färdigställa den nästa månad, om Herren ger mig hälsa på det sätt som han har gjort hittils. Jag har inte kunnat sova på nätterna för att jag tänkt på de viktiga saker som kommer att ske. Tre timmar, ibland fem, är den sömn jag får. Jag är så upprörd att jag inte kan slappna av. Jag känner att jag måste skriva, skriva, skriva utan dröjsmål.    
Stora ting ligger framför oss och vi vill kalla människor från sin likgiltighet för att göra sig redo. Eviga ting trängs i mitt sinne dag och natt. De jordiska tingen bleknar ur min syn. Vi ska inte släppa vår förtröstan nu, utan ha en fast tillförsikt, fastare än någonsin tidigare. Hitills har Herren hjälpt oss och han kommer att hjälpa oss till slutet. Vi ska se på stöttepelarna, påminnelser om vad Herren har gjort för att trösta och rädda oss från förödarens hand. Vi ska ha i färskt minne varje tår som Herren har torkat från våra ögon, varje smärta som han lindrat, all oro som han avlägsnat, all rädsla som han tagit bort, varje behov han tillfredsställt, all nåd han gett, och på sätt styrka oss själva inför allt det som ligger framför oss genom att minnas vår pilgrimsfärd.  Vi kan inte annat än se fram emot nya förvirrande omständigheter i den kommande konflikten, men vi kan se på det som ligger bakom oss lika väl som på det som ska komma, och säga - Hitintills har Herren hjälpt oss. "Som din dag, så ska din kraft ock vara". Prövningarna kommer inte att överstiga den styrka som vi kommer att få för att bära dem. Så låt oss ta upp vårt arbete precis där vi hittar det, utan ett ord av klagan, och lita på att ingenting kan komma över oss utan att kraft kommer i förhållande till prövningen.    
Våra barn är i Guds hand. Vår tro måste väckas till att ta fasta på löftena, och vi ska inte klaga eller sörja för då vanärar vi Gud. Vi måste uppmuntra ett glatt och hoppfullt sinnelag. Vår nuvarande frid får inte störas av förväntade prövningar, för Gud kommer aldrig att lämna eller svika en enda själ som förtröstar på honom. Gud är starkare än våra onda aningar. Om vi skulle försöka att ofta påminna oss och upprepa våra välsignelser, räkna upp tillfällen då Gud har verkat för oss, när han har ingripit med sin kraft och sin nåd när vi har varit helt rådlösa, uppehållit oss när vi varit på väg att falla, tröstat oss när vi sörjt, då skulle vi se att det är otro att tvivla på Gud eller att vara fylld av oro. Låt oss komma ihåg och glädjas åt välsignelserna varje dag. Vi måste leva av tro varje dag.    
Jag vet inte vad som lockade fram dessa iakttagelser, bara tanken att många kommer att bortse från nuvarande plikter, nuvarande tröst och välsignelser och låna bekymmer avseende den kommande krisen. Det är att göra sig bekymmer i förtid, och vi kommer inte att få någon nåd för några bekymmer som vi tagit ut i förväg på det viset. Gläd er i Gud alltid. Prisa Gud idag för hans nåd och fortsätt att prisa honom varje dag, och så, när anblicken av hårda strider kommer, eftersom vi har lärt oss helig förtröstan och välsignad tillit, lägger vi vår hand i Kristi hand, ställer våra fötter på klippan, och vi är säkra från storm och tumult."  

29 04 1884 Review and Herald Vikten av att närvara vid verksamhetsmöten 
De verksamhetsmöten som hålls i samband med våra årsmöten får inte den uppmärksamhet som de förtjänar med tanke på hur viktiga de är. Vi beklagar detta eftersom våra bröder och systrar kunde få insikt i verkets nuvarande läge och de planer som lagts för dess avancemang. Alla som älskar sanningen borde vara intresserade av dessa möten och närvara vid dem när det är möjligt. Men det finns några som är mycket intresserade om det är några spekulationer på gång, som genom sin likgiltighet säger att verksamhetsmöten inte är så viktiga, och även om dessa möten borde vara mycket intressanta för dem eftersom de redovisar de olika föreningarnas och institutionernas arbete för Guds sak är deltagandet som regel lågt. Vid våra Generalkonferenser ägnar många av våra bröder och systrar tid åt planlös sightseeing, och låter sina sinnen avledas från mötets anda av oviktigheter. Våra systrar närvarar, men de tar med sig sitt arbete, som om dessa möten inte var andliga och till för andakt, utan mer som vanliga, världsliga affärsmöten. Detta är inte att visa tillbörlig respekt  för möten som är så viktiga.    
Vid våra tältmöten ser vi många som strövar omkring på området, när de borde vara på verksamhetsmötet för att lära sig allt de kan om Guds verk och arbete. De säger, " Oh, det är bara ett verksamhetsmöte." Men alla som har mental förmåga borde vara ivriga och fast beslutna att förstå hur affärsangelägenheterna sköts. Somliga som gett upp tron har gjort mycket felaktiga uttalanden beträffande arbetet för saken, och hur dess verksamhet sköts. Om de hade närvarat vid verksamhetsmötena, och lyssnat uppmärksamt till de olika punkterna, skulle de ha förstått hur verket leddes i alla dess grenar, och kunde ha vittnat om den strikta integritet som karakteriserar varje avdelning. Fienden kunde då inte ha framfört antydningar om att det fanns fakta som undanhölls folket, som de inte fick veta. De som inte visar intresse för verksamhetsmötena har i allmänhet inget verkligt intresse av Guds verk, och det är de som frestas att tro att de olika företagen inte leds precis som de borde.     
Bröder och systrar, om vi älskar sanningen som har fört oss från villfarelsens mörker till att lyda Guds lag, borde vi verkligen uppskatta allt som har med dess framgång att göra. Vid våra verksamhetsmöten läggs allting fram, så att alla kan förstå hur våra institutioner och olika företag sköts och underhålls, och när de har denna möjlighet att få veta, och ändå försummar att ta vara på den, då är okunnighet synd. De som tror på sanningen borde vara beredda att försvara våra institutioner. När falska och skadliga rapporter kommer, från troende eller otroende, borde de kunna svara på ett klokt sätt, och berätta, inte vad de lärt genom hörsägen, utan vad de vet är sant när det gäller deras framgång och verksamhetsplan.    
Vi kommer att angripas på varje punkt. Vi kommer att prövas till det yttersta. Vi vill inte hålla fast vid vår tro bara för att vi fått den från våra fäder. En sådan tro kommer inte att uthärda den förskräckliga prövning som ligger framför oss. Vi vill veta varför vi är sjundedagsadventister - vilka verkliga skäl vi har till att dra ut från världen som ett avskilt och särpräglat folk. Vi vill veta varför våra olika institutioner har upprättats. Vi vill känna till deras relation till sanningens sak, och den roll de utformats att spela i förkunnandet av sanningens. Denna kunskap får man bäst vid verksamhetsmötena. Våra bröder och systrar känner att dessa möten är en skola för dem. För många är de av större vikt än några andra möten som hålls bland oss. Här vittnar människor med erfarenhet om arbetet vid de olika institutionerna och hur Guds försyn manifesteras i verkets olika grenar, och Guds Ande vittnar om att dessa uttalanden verkligen är sanna.    
När människor är villiga att bli informerade när det gäller Guds sak, eftersom de har satsat tro och medel i den, kommer Gud att hjälpa dem att förstå, och de kommer att bli fasta i tron. Men när de bara har en teori, en ytlig tro som de inte kan förklara, kommer en plötslig frestelse att driva iväg dem med strömmen mot världen. Det är inte alltid lätt att vara ståndaktig och orubblig, " alltid överflödande i Herrens verk". För att vara fast förankrad måste det finnas något stadigt som håller oss, och ingenting kommer att tjäna något till förrän Kristus tar själen i besittning, förrän Guds sak blir vår egendom och görs till en del av oss själva.    
Många som förefaller starka nu, och som tar sanningen i försvar, är inte rotade och grundade i sanningen. De har ingen djup rot, och när motståndets och förföljelsens stormar kommer blir de som träd som ryckts upp med rötterna av vindstöten.    
Var och en av oss behöver en djup insikt i Guds Ords undervisning. Våra sinnen måste vara förberedda för att bestå varje prövning, och motstå varje frestelse, utifrån eller inifrån. Vi måste veta varför vi tror som vi gör, varför vi är på Herrens sida. Sanningen måste hålla vakt i våra hjärtan, redo att ge varningssignal och samla oss till verksamhet mot varje fiende. Mörkrets krafter kommer att öppna eld mot oss, och alla som är likgiltiga och obekymrade, som har vänt sin kärlek mot jordiska skatter, och som inte har brytt sig om att förstå hur Gud handlar med sitt folk, kommer att bli lätta offer. Ingen kraft utom kännedom om sanningen som den är i Jesus, kommer någonsin att göra oss fasta, men med den kan en man driva bort tusen, och två man kan jaga tio tusen på flykten.    
Bröder och systrar, jag bönfaller er att lära er allt ni kan när det gäller sanningen, och verksamheten i de olika föreningarnas och institutionerna som har med sanningens sak att göra. Alla som kan borde göra sina egna affärer mindre viktiga, och träna sina sinnen att förstå Guds sak i alla dess delar. Medan vi håller fast vid vår övertygelse, låt oss hålla tag i den i Guds kraft, klokt, som hans sanning, annars kommer den att vridas ur våra händer genom Satans intriger. Det är bara när vi har hela Guds vapenrustning på som vi är beredda att motstå Satans knep och segra över honom.<br>E.G.White  

9 12 1884 Review and Herald Julen närmar sig   
När det nu snart blir jul, så låt inte föräldrarna ha den inställningen, att ett ständigt grönt träd i kyrkan till glädje för sabbatsskolebarnen är en synd, för det kan göras till en stor välsignelse. Visa dem välgörande syften. Enbart nöje skulle aldrig vara den enda målsättningen för dessa samlingar.  Medan det kan finnas somliga, som kommer att använda dessa tillfällen till sorglös lättsinnighet och vilkas sinnen inte vill ta emot gudomliga intryck, så kommer dessa tillfällen för andra att bli i hög grad välgörande. Jag är helt tillfreds med, att man kan finna oskyldiga ersättningar till många sammankomster, som annars skulle verka demoraliserande.     
Julen närmar sig. Måtte ni alla få visdom att göra den till en värdefull tid. Låt de äldre församlingsmedlemmarna under denna tid med oskyldiga nöjen och rekreation, i själ och hjärta slå sig samman med sina barn för att tänka ut sätt och medel för att visa sann kärlek till Jesus genom att ge gåvor och offer till honom. Låt alla tänka på Guds krav. Hans sak kan icke gå framåt utan er hjälp. Låt de gåvor, som ni brukar ge till varandra, föras fram till Herrens skattkammare. Mina bröder och systrar, låt mig som en uppift framhålla den europeiska missionen för er. Låt i varje församling era små gåvor hängas upp i er julgran. Låt den vackra benämningen "alltid grön" påminna om Guds heliga arbete och hans godhet mot oss och det arbete som ligger oss varmt om hjärtat kommer att vara att frälsa andra själar, som befinner sig i mörker. Låt era gärningar stå i överensstämmelse med er tro. Jag hörde för några få dagar sedan pastor Butler läsa upp ett rörande brev från pastor Whitney i Europa. Det goda arbetet går framåt där, men det borde ha varit utfört för sex år sedan. Låt inte detta arbete hindras. Låt det gå framåt. Om alla, både äldre och yngre, ville avstå från att ge varandra gåvor och avstå från själviska utgifter i samband med de kommande helgdagarna, skulle det i himlen bli ett i sanning dyrbart vittnesbörd om självförnekelse för Jesu skull.    
Vartenda träd i Satans trädgård står behängt med frukterna av fåfänga, stolthet, jagets betydelse, onda önskningar och omåttlighet - allt tillsammans med förgiftade frukter, men mycket tillfredsställande för det köttsliga hjärtat. Låt de många församlingarna sätta upp julgranar till Gud i varenda kyrka, låt dem sedan hänga upp frukter av godhet och tacksamhet, - offergåvor som kommer från villiga hjärtan och händer, frukter, som Gud vill ta emot som ett uttryck för vår tro och vår stora kärlek till honom i gengäld för hans gåva, hans Son, Jesus Kristus. Låt det ständigt gröna trädet bli behängt med rik, ren och helig frukt, som Gud kan ta emot. Skulle vi inte fira en sådan jul, som himlen kan godkänna? Tusentals kronor ödslas varje år i onödan på gåvor till varandra. Det är medel, som gått förlorade för Gud, gått förlorade för hans sak. De stimulerar fåfängan, uppmuntrar stoltheten, skapar all slags otillfredsställdhet, kritik och klagan, eftersom gåvorna kanske inte är just det som hade önskats, eller till det önskade eller förväntade höga priset. Julen blir inte firad, som det är underförstått att den borde. Människorna har svikit Gud i nästan allt och vänt uppmärksamheten mot jaget. De har övergett det levande vattnets rena ursprung, som flyter från Guds tron och har själva huggit ut rämnade cisterner, cisterner, som inte kan behålla något vatten. Gud gav människorna en prövotid, för att se om hon skulle kunna bli lämplig för himlen. Människor skulle se uppåt mot Gud, som skulle vara föremål för själens tillbedjan, men begåvning, förmåga och uppfinningsrikedom används alltsammans till att rikta uppmärksamheten mot jaget som det största. Människor har vänt sin uppmärksamhet från Gudomen och fäst sina ögon på det förgängliga, det jordiska, det fördärvade.    
Satan är fullt upptagen med att utplåna Gud ur sinnet och skjuta in sig mellan världen och självet, för att blicken inte skall vara riktad enbart mot Guds härlighet. Satan fångar och snärjer sinnet. Hans djävulska visdom blir hela tiden praktiserad för att forma och dana det material, som han arbetar med för att göra Gud till det minsta och sista föremålet för själens hängivenhet.     
Den så kallade fina världens olika nöjen har blivit tusentals människors undergång, människor, som om det inte hade varit för dessa Satans påfund, kunde ha blivit den levande Gudens tjänare. Man kan överallt se karaktärsmässiga vrak, som blivit ödelagda av förgyllda, moderna förströelser. Och det går stadigt framåt med detta arbete. Tusentals fler kommer att gå sin undergång till mötes, som inte vill öppna sina ögon och se och inse detta faktum, att även om de är bekännande kristna, älskar de nöjen mer, än de älskar Gud.    
Jag bönfaller er, mina bröder och systrar, om att göra den förestående julen till en välsignelse för er själva och andra. Jesu födelse vanhelgades av jordens stora män. Han var himlens Majestät. Trots detta hade denna kungliga person ingen tjänare. Hans födelse blev inte ärad av just de människor, som han kom för att frälsa. Men hans ankomst blev firad av den himmelske härskaran. I en stjärnas gestalt ledde Guds änglar de vise männen på deras mission att söka efter Jesus. De kom med gåvor och dyrbara presenter bestående av rökelse och myrra för att ge sina offergåvor till den barnakung, som profeterna hade talat om. De följde de lysande budbärarna med tillförsikt och glädje. Änglarna gick förbi profeters skolor och kungars palats och visade sig för de enkla herdar, som vakade över sina hjordar om natten på Betlehems slätter. Först uppenbarade sig en ängel, klädd i himlens praktfulla skrud, och herdarna blev så överraskade och skräckslagna, att de endast kunde stirra på den himmelske gästens förunderliga härlighet med outsäglig förundran.     
Herrens ängel kom till dem och sade: "Var inte förskräckta! Se, jag bär bud till er om en stor glädje för hela folket. Ty i dag har en Frälsare blivit född åt er i Davids stad, och han är Messias, Herren. Och detta är tecknet: Ni skall finna ett nyfött barn som är lindat och ligger i en krubba." Knappt hade deras ögon hunnit vänja sig vid den första ängelns lysande närvaro, förrän se! Hela slätten blev upplyst av den förunderliga strålglansen från en stor himmelsk här av änglar som uppfyllde Bethlehems ängar. Ängeln lugnade herdarna innan han öppnade deras ögon, så de kunde se den himmelska härskaran, som alla prisade Gud och sade: "Ära vara Gud i höjden och frid på jorden till människor hans välbehag."    
Så blev den himmelska sången hörd av dödliga öron, och den himmelska kören återvände till himlen medan den avslutade sin sång, som i alla tider kommer att bli ihågkommen. Ljuset bleknade bort, och nattens skuggor föll än en gång över Betlehems kullar och ängar. Men i herdarnas hjärtan stannade den mest strålande bild kvar, som någon dödlig någonsin har sett, och det välsignade löftet och försäkran om att människornas Frälsare anlänt till denna värld, fyllde deras hjärtan med glädje och jubel och blandade sig med förtröstan och en förunderlig kärlek till Gud. I enkel tillit till Gud skyndade sig herdarna att följa de himmelska budbärarnas anvisningar för att finna det kungliga barnet, inte i ett palats, inte ens i ett vanligt härberge, utan i ett stall. De böjde sig i vördnad för barnet, som var deras kung och tillbad därigenom inte någon avgud. Men hur säkert är det inte, att de, som bekänner sig älska Jesus, samtidigt dyrkar avgudar. Deras uppmärksamhet, tankar och krafter tillägnas fattiga, dödliga människor. Släktingar och vänner sätter man i stället för den tillbedjan, som tillkommer endast Gud.     
Jag bönfaller er, mina bröder och systrar, om att ha ett särskilt mål för ögonen. Den europeiska missionen behöver i hög grad pengar för att kunna fortsätta sitt arbete. I Schweiz bygger de ett tryckeri, som de har stort behov av, och de behöver medel för att kunna avsluta detta arbete. Det ser nu omöjligt ut att täcka detta stora behov på grund av brist på pengar. Missionsarbetet måste fortsätta. Bröder, låt oss nu i jul göra särskilda ansträngningar för att komma fram inför Gud med gåvor och tackoffer som en gengåva för gåvan, Jesus Kristus som världens Befriare. Förslösa nu inget i onödan, utan låt vart enda öre, som kan sparas, ges till växlaren. Satan har sitt sätt för att få dessa tillfällen att passa honom. Låt oss nu vända strömmen mot himlen i stället för mot jorden. Låt oss visa genom våra offergåvor, att vi sätter pris på Kristi självförnekelse och offer för oss. Låt Gud bli ihågkommen av varje barn och alla föräldrar, och låt offergåvorna, både stora och små bli förda in i Guds förrådshus.     
Ni, som har pengar, och som har varit vana att ge gåvor till era släktingar och vänner, ända tills ni inte har vetat, vad ni mer skulle hitta på som var nytt och intressant för dem, pröva att använda er begåvning lika väl som ert inflytande till att testa och se, hur mycket pengar ni kan samla in för att föra Herrens arbete framåt. Låt er skicklighet och era egenskaper under den förestående julen bli använda till att skapa ett brinnande intresse, genom att vi visar Gud i himlen vårt intresse genom frivilliga, tacksamma offergåvor. Följ inte längre världens seder och bruk. Gör här en förändring och se, om inte denna jul kan visa, att tusentals kronor flyter in i skattkammaren, för att Guds förrådshus inte ska stå tomt. Det kan hända, att ni inte blir belönade på denna jord, men ni kommer att bli belönade i det kommande livet och det rikligt. Låt dem, som så länge har planerat för sig själva, nu börja planera för Guds sak, och ni kommer helt säkert att få större visdom. Låt samvetet bli upplyst, och kärleken till sanningen och Kristus inta den plats, som avgudatankar och kärlek till jaget hittills har haft. Vill ni inte stå upp, mina kristna bröder och systrar, och göra er redo för er plikt i gudsfruktan och ordna denna sak, så att den inte blir torr och ointressant, utan full av oskyldig glädje, som kan bära himlens stämpel. Jag vet att människorna i de sämre ställda samhällsklasserna kommer att svara ja till dessa förslag. Men de mest välsituerade borde också visa sitt intresse och ge sina gåvor och offer i förhållande till de medel, som Gud har betrott dem med. Låt i de himmelska böckerna en sådan jul bli nedskriven, som man aldrig tidigare sett, på grund av de gåvor, som kommer att ges till Guds verk och uppbyggnad av hans rike.    
"Julen närmar sig" är det konstaterande, som ljuder över hela världen från öster till väster och från söder till norr. För barnen, de vuxna och t.o.m. de äldre brukar detta vara en glädjens tid. Men vad är julen egentligen, eftersom den skulle kräva så mycket uppmärksamhet? Denna dag har man i århundraden gjort mycket av. Den är accepterad av den icke-troende världen och av den kristna världen i allmänhet som den dag på vilken Jesus blev född. När i stort sett hela världen firar dagen, äras emellertid inte Kristus på något sätt. Människorna vägrar att erkänna honom som sin Frälsare och att ära honom genom villig lydnad i hans tjänst. De visar förkärlek för dagen men icke för honom, för vars skull man firar dagen, nämligen Jesus Kristus.     
Den 25 december accepteras som Jesu Kristi födeselsdag, och det har blivit sed och är populärt att fira dagen. Men trots detta finns det ingen säkerhet för, att det verkligen är vår Frälsares rätta födselsedag vi firar. Historien ger oss ingen visshet om detta. Bibeln ger oss inte den exakta tidpunkten. Om Herren hade betraktat denna kunskap som väsentlig för vår frälsning, skulle han ha talat om det genom sina profeter och apostlar, så att vi kunde känna till allt om den saken. Men Skriftens klara tystnad på denna punkt visar oss, att det är dolt för oss av de visaste hänsyn. I sin visdom hemlighöll Herren den plats, där han begravde Moses. Gud begravde honom och Gud lät honom uppstå och tog honom upp till himlen. Detta hemlighållande skedde för att undvika avgudadyrkan. Han, som de gjorde uppror emot medan han var i aktiv tjänst, och som de prövade nästan mer än vad en människa kan uthärda, blev nästan tillbedd som Gud, sedan han hade blivit skild från dem genom döden. I samma syfte har Gud hemlighållit den exakta dagen för Kristi födelse, för att dagen icke skulle få den ära, som borde ges till Kristus själv som världens Frälsare, - en som bör tas emot, som vi bör känna tillit till och förtrösta på som den, som helt och fullt kan ge frälsning åt alla, som kommer till honom. Själens tillbedjan bör ges till Jesus som den evige Gudens Son.    
Det vilar ingen gudomlig helighet över den 25 december, och det behagar inte Gud, att något som angår människors frälsning genom det eviga offer som framburits för dem, på ett så sorgligt sätt skall förvanskas i förhållande till det syfte man bekänner sig till. Kristus borde vara det främsta föremålet för denna högtid, men på det sätt julen firas, vänds äran bort från honom till oss dödliga människor, vilkas syndiga, ofullkomliga karaktär gjorde det nödvändigt för honom att komma till denna värld. Jesus, himlens Majestät, Himlens Konung framför alla kungar, lade sin kunglighet åt sidan, lämnade sin härlighets tron, avstod från sin höga makt, och kom ned till vår värld för att föra gudomlig hjälp till den fallna människan, som försvagats i moralisk styrka och var fördärvad av synd. Han klädde sin gudom i mänsklighet, för att han skulle kunna nå djupen av mänsklig nöd och mänskligt elände och för att resa den fallna människan upp. Genom att ta på sig mänsklig natur, höjde han människans moraliska värde inför Gud. Dessa stora ämnen är nästan alltför höga, alltför djupa och alltför gränslösa för att dödliga sinnen att kunna fatta dem.    
Föräldrar borde förehålla sina barn dessa saker och undervisa dem, rad för rad, föreskrift för föreskrift om deras förpliktelser inför Gud, - inte deras förpliktelser gentemot varandra genom att ära och förhärliga varandra med gåvor och presenter. De borde få undervisning om, att Jesus är världens Frälsare, och därför den, som våra tankar och ansträngningar ytterst gäller. Att hans arbete är det stora ämne, som skulle sysselsätta deras uppmärksamhet, och att de skulle ge sina gåvor och presenter till honom. Det gjorde de vise männen och herdarna.     
När den 25 december firas till minne av Kristi födelse, och barnen genom exempel och tradition har fått lära sig, att detta verkligen är en dag för glädje och fest, kan man förstå, att det är svårt att ta sig igenom denna period utan att ägna den en viss uppmärksamhet. Detta kan göras, på ett sådant sätt att det kommer att tjäna ett mycket gott syfte. Barnen och de unga bör behandlas med mycket stor omsorg. De borde under julen inte lämnas till att söka sina egna fåfängliga nöjen genom att jaga efter förströelser, som kommer att bli skadliga för deras andliga liv. Föräldrar kan ha uppsikt över detta genom att vända sina barns sinnen och deras gåvor till Gud och hans sak och själars frälsning. Längtan efter nöjen skulle i stället för att dämpas och godtyckligt avgöras, kontrolleras och styras genom ansträngningar till det yttersta från föräldrarnas sida. Barnens önskan om att ge gåvor kunde ledas in i rena och heliga kanaler och resultera i något gott för våra medmänniskor genom att erbjuda den skatt som är dold i det stora, omfattande verk, för vilket Jesus kom till vår värld. Självförnekelse och självuppoffring kännetecknade inriktningen hos hans handlingar. Låt det vara kännetecknet på oss, som bekänner oss älska Jesus, eftersom vårt hopp om evigt liv har sitt centrum i honom.    
De unga människorna kan icke göras lika stadgade och allvarliga som de gamla, eller barnet lika nyktert som fadern. Samtidigt som syndiga nöjen fordöms, som de också bör, så låt foräldrar, lärare och ledare till de unga i deras ställe ordna med oskyldiga nöjen, som inte besmittar eller fördärvar moralen. Bind inte de unga med så stränga regler och förbud, att de får dem att känna sig nedtryckta och bryter sig ut och rusar iväg in på fåfängliga och fördärvliga vägar. Låt er vägledning utmärkas av en fast, vänlig och hänsynstagande hand, genom att vägleda deras sinnen och avsikter, men ändå på ett så milt, så klokt och så älskvärt sätt, att de hela tiden vet, att ni har deras bästa för ögonen. Hur många föräldrar klagar inte över att de inte förmår hålla sina barn kvar hemma, att barnen inte älskar sina hem. Redan vid tidig ålder önskar de träffa främmande ungdomar. Så snart de är gamla nog, bryter de sig ut från det som de uppfattar som ett slaveri och ett orimligt tvång, och vill inte lyssna på vare sig fars eller mors råd. En undersökning skulle som regel avslöja att synd låg vid föräldrarnas dörr. De har inte gjort hemmet till vad det borde ha varit: tilldragande, trevligt, lysande av solsken genom vänliga ord, vänliga blickar och sann kärlek.      
Hemligheten med att frälsa dina barn ligger i att göra ditt hem trivsamt och tilldragande. Släpphänthet från föräldrarnas sida kommer inte att binda barnen vare sig till Gud eller till hemmet. Ett fast, gudfruktigt inflytande däremot, som grundligt tränar och utvecklar sinnet kommer att frälsa många barn från undergång.   

16 12 1884 Review and Herald Det nya året   
Ännu ett år har nästan gått in i evigheten. 1884 är nästan till ända. 1885 kommer snart att vara här. Låt oss betrakta, vad vi vet om det år, som så snart kommer att vara slut. Vilka framsteg har vi gjort när det gäller kristen erfarenhet? Om vi tänker på vårt arbete, har vi utfört det på ett sådant sätt, att det tål en granskning av den Mästare, som har gett varje människa ett uppdrag enligt hennes särskilda förmåga? Kommer det att bli förintat som hö, trä och stubb - icke värt att bevara? Eller skall det bestå prövningen genom eld?    
Behovet av trohet förbises av många. Det är mycket, som skall göras i denna värld - inte på vårt sätt, utan på Guds sätt - till det bästa för dem, som Kristus dog för. Men om det har utförts på ett likgiltigt eller ofullkomligt sätt, kommer det att stå skrivet "bristfälligt" vid våra namn i boken med de himmelska rapporterna. Gud är inte glad över något arbete, med mindre än att det är utfört på det allra bästa möjliga sätt. Varje bestämmelse har tagits, för att vi skulle kunna förverkliga en mening i Kristus Jesus, som skall leva upp till den gudomliga standarden. Gud är inte glad över Sina representanter, om de är nöjda med att vara dvärgar, när de skulle kunna växa upp till mäns och kvinnors fulla mening i Kristus. Han önskar, att ni skall ha höjd och bredd i kristen erfarenhet. Han önskar, att ni skall ha stora tankar, ädla förhoppningar, en klar uppfattning om sanningen och höga målsättningar för ert handlande. Varje år som går borde öka själens längtan efter renhet och fullkomlighet i den kristna karaktären. Och om denna kunskap växer dag för dag, månad för månad, år för år, kommer det inte att vara ett arbete, som blir förintat som hö, trä och stubb, utan det kommer att vila på grundstenen av guld, silver och ädla stenar - gärningar, som inte förgår utan kommer att bestå i den sista dagens eld. Är vårt jordiska timliga arbete utfört med grundlighet, med trohet, som kommer att tåla rannsakning? Finns det något, som vi har gjort orätt, som kommer att vittna emot oss på Guds dag? Om så är fallet, kommer rapporten att nå upp till himlen och vi kommer där att stå ansikte mot ansikte med det på nytt. Vi skall arbeta inför den store Arbetsgivarens ögon, oavsett om våra omsorgsfulla ansträngningar blir uppmärksammade och värdesatta av människor eller inte. Varken man, kvinna eller barn kan tjäna Gud på ett acceptabelt sätt med ett likgiltigt, planlöst, hycklande arbete, oavsett om det rör sig om ett timligt arbete eller en religiös tjänst. Den sanne kristne kommer odelat att ha Guds ära för ögonen i allting och det kommer att uppmuntra hans avsikter och stärka hans principer med denna tanke i sinnet: "detta gör jag för Kristus."    
Om alla, som bekänner sig vara Kristus tjänare, är trofasta i det lilla, kommer de också att vara trofasta i det som betyder mer. Om det finns en skuld som ännu är obetald, så gör särskilda ansträngningar för att betala den. Om du har fått en räkning hos livsmedelsbutiken eller hos manufakturhandlaren, så ställ det till rätta, om du på något sätt kan. Om du inte kan, gå då till dem som du står i skuld till och tala ärligt om, att du omöjligt kan uppfylla dina plikter och förvissa dem om att du kommer att betala din skuld så fort du kan. Neka sedan dig själv allt som du kan klara dig utan och var sparsam med dina utgifter, tills dina löften är uppfyllda. Unna dig inte att för andra människors pengar tillfredsställa din aptit eller din kärlek till att få visa upp dig. Därigenom kan du kanske avlägsna den stötesten varigenom många hindrades från att komma till tro på sanningen och man kommer inte att tala illa om det goda som du gör. Kommer inte våra bröder att flitigt anstränga sig för att rätta till detta slappa, planlösa sätt att driva handel på? Det gamla året rinner snart ut. Det är nästan slut. Gör det bästa möjliga av de dagar, som återstår.    
Det kinesiska nyåret börjar i februari och varar en vecka. Kineserna har för vana att göra upp alla inbördes strider och att betala alla obetalda skulder. Om det är någon, som inte kan betala sin skuld, blir den efterskänkt. På så sätt börjar det nya året med att alla svårigheter och räkningar har retts ut. Detta är en hednisk sedvänja, som den kristna världen skulle göra väl i att efterlikna. Guds lag kräver allt detta av oss och mer till. Vi skall älska vår nästa som oss själva. Det betyder, att vi i alla avseenden skall behandla våra grannar precis så som vi önskar, att de skall behandla oss. Om vi önskar, att de skall handla ärligt och rättfärdigt mot oss, så skall vi behandla dem ärligt och rättfärdigt. Vi skall helt enkelt behandla andra så, som vi själva vill bli behandlade.    
 I varje mellanhavande människor emellan är varje människas uppträdande en trogen kopia av hennes karaktär. Om en människa i Guds ögon är rättskaffens, kommer hans handlingar också att vara rättskaffens efter hans medmänniskors uppfattning. Hans hederlighet är inte något man betvivlar. Den strålar klart som det renaste guld, som är luttrat i eld. Har han pengar, som han inte omedelbart har användning för? Han drar inte fördel av sina fattigare bröders behov genom att kräva mer än en rättfärdig ersättning. Han kommer inte att utkräva orimliga räntor, därför att han kan dra nytta av situationen. En i sanning ärlig man kommer aldrig att utnyttja en annans nödsituation till att föröka sina egna tillgångar, för till sist skulle det innebära en stor förlust. Vad principen angår skulle det vara lika brottsligt i Guds ögon, som om han hade trängt in i sin grannes hus och hade stulit lika mycket guld eller silver. Världens seder och levnadsregler skall inte vara vårt kännemärke, såvida vi inte med Guds Ord kan bevisa att de är rätta. "Den, som är trogen i smått är också trogen i stort, och den som är ohederlig i smått är också ohederlig i stort." (Luk. 16:10) Det är inte storleken eller obetydligheten av en handling, som gör den hederlig eller ohederlig. Gud kräver, att vi i alla våra handlingar följer pliktens raka linje.    
Om vi bara har lite tid, så låt oss utnyttja detta lilla med stort allvar. Bibeln försäkrar oss om, att vi lever på den stora försoningsdagen. Den typiska försoningsdagen var en dag, då hela Israel rannsakade sina själar inför Gud och bekände sina synder och kom fram inför Herren med förkrossade själar och med ånger över sina synder, med en äkta omvändelse och levande tro på försoningsoffret.    
Om det har rått oenighet mellan bröder och systrar - om avund, elakhet, bitterhet och onda tankar har funnits, bekänn då dessa synder - inte i största allmänhet, utan gå till era bröder och systrar personligen. Var exakta. Om du har begått en oförrätt och de tjugo, så bekänn denna enda, som om du var den mest orättfärdige. Ta dem i hand, låt ditt hjärta bli mjukt under Guds Andes inflytande och säg; "Vill du förlåta mig? Jag har inte haft rätt åsikt om dig. Jag önskar ställa till rätta varje sak som varit orätt, så att inget står inregistrerat mot mig i himlens böcker. Jag måste ha en ren rapport." Vem tror du skulle kunna motstå ett sådant förhållningssätt? Det finns för mycket kyla och likgiltighet - för mycket av "jag - bryr - mig - inte - ande" - praktiserad bland Kristus bekännande efterföljare. Alla borde känna omsorg om varandra och med nitälskan vaka över varandras intressen. "Älska varandra." Då skulle vi stå som en stark mur mot Satans planer. Under motstånd och förföljelse skulle vi inte ansluta oss till de hämndgiriga, inte förena oss med den store upprorsmakarens efterföljare, vilkens speciella arbete består i att anklaga bröderna, baktala och kasta sten på deras karaktärer.    
Låt resten av det här året bli utnyttjad till att utrota varje fiber av bitterhetens rot och gräva ner den i graven tillsammans med det gamla året. Börja det nya året med ömmare hänsynstaganden, med djupare kärlek till varje medlem av Herrens familj. Slut er tätt samman. "Förenade vi står, splittrade vi faller." Inta en högre, ädlare ståndpunkt än du någonsin gjort förut.    
Många ser ut att vara ståndaktiga i sanningen, fasta och bestämda på varje punkt av vår tro. Ändå finns det en stor brist hos dem, - den ömhet och kärlek, som utmärkte karaktären hos vår stora förebild. Om en broder förirrar sig bort från sanningen, om han faller i frestelse, så anstränger de sig inte för att ödmjukt resa honom upp igen, samtidigt som de ger akt på sig själva, så att inte de också blir frestade. De tycks betrakta det som sin speciella uppgift att sätta sig på domarsätet och fördöma och stöta ut andra ur gemenskapen. De lyder inte Guds ord, som säger: "Bröder, om ni kommer på någon med att begå en överträdelse, då skall ni som är andliga människor i mildhet upprätta en sådan. Men se till att inte också du blir frestad." (Gal. 6:1) Anden i detta textavsnitt är alldeles för sällsynt i våra församlingar. Det är denna brist, som utestänger Guds Ande från hjärtat, från hemmet, från församlingen. Skall vi inte från och med nu praktisera Bibelns plan för att resa de felande upp igen med mildhetens Ande? Skall vi inte ha Jesus Ande och arbeta så som han arbetade?    
Håll tillbaka det sinnelag som vill utestänga en broder, även om du anser honom ovärdig, till och med om han har hindrat ert arbete genom att visa en självständig och egensinnig ande. Kom ihåg, att han är Guds egendom. Det är alltid bättre att vara för barmhärtig och mild än att vara för dömande. Behandla även dina bittraste fiender, som skulle skada er om de kunde, med respekt och hänsyn. Låt inte ett ord undslippa era läppar som kunde ge dem tillfälle att rättfärdiggöra sina förfaringssätt på minsta sätt. Ge ingen anledning till att vanära Guds namn eller tala respektlöst om vår tro för något, du har gjort. Vi behöver vara listiga som ormen och oskyldiga som duvor.    
Det gama året utkämpar sin dödskamp. Låt all vrede, ondska och bitterhet dö med det. Låt era synder genom uppriktig bekännelse gå i förväg till domen. Ägna de återstående ögonblicken av det snabbt försvinnande året till att ödmjuka er själva hellre än att försöka förödmjuka era bröder. Börja det nya året med att lyfta upp dem - börja med detta till och med i det gamla årets försvinnande ögonblick. Skrid till verket på nytt, bröder och systrar - börja allvarligt, osjälviskt och kärleksfullt att arbeta, genom att ni eftersträvar att lyfta upp de händer, som hänger ned och att styrka svaga knän och avlägsna de tunga bördorna från varje själ. Låt den förtryckte gå fri och bryt varje ok. Ta med er den fattige, som blivit utkastad, till era hem. "Då skall ditt ljus bryta fram som morgonrodnaden och ditt helande visa sig med hast. Din rättfärdighet skall gå framför dig och HERRENS härlighet följa i dina spår. Då skall Herren svara när du åkallar honom. När du ropar, skall han säga: ´Se, här är jag´. Om du gör dig av med varje slags ok, om du slutar att peka finger och tala onda ord, om du delar med dig åt den hungrige av det du har och mättar den som lider nöd, då skall ditt ljus gå upp i mörkret och din natt bli lik middagens ljus. Och HERREN skall alltid leda dig; han skall mätta dig mitt i ödemarken och ge styrka åt benen i din kropp. Du skall vara lik en vattenrik trädgård och likna ett källsprång, vars vatten aldrig tryter."    
Bröder i alla församlingar, vill ni följa de villkor som Gud klart har angett och pröva Herren för att se, om Han inte vill uppfylla Sina löften? Det tror jag, att Han vill. Jag hyser inte skuggan av ett tvivel om det. Han kommer att göra precis, som Han har sagt, att Han vill göra, och de ytterst vittgående löftena om rika välsignelser kommer att gå i uppfyllelse, om vi bara uppfyller villkoren. Era huvuden kan vara hårda och sunda, men låt inte in den hårdheten smyga sig in i era hjärtan. Om ni vill falla på klippan och låta er krossas, så kommer er självrättfärdighet inte längre att existera. Det kommer i stället att finnas mjuka hjärtan, mottagliga hjärtan, vänliga, ömma och sanna hjärtan, som Jesus hjärta, som alltid blev rört av mänsklig smärta. Ni kommer att gråta med dem, som gråter och sörja med dem, som sörjer. Pröva det, bröder! Guds väg är alltid den bästa. Ni har mycket uthålligt prövat er egen väg och den leder inte till framgång, enighet och uppbyggelse av församlingen. Låt oss fördenskull inte längre tro, att vår egen plan är den rätta, när vi sätter oss på domarsätet. Men låt oss med Guds Ande avlägga det vittnesbörd, som Han har gett oss att avlägga, genom att ta emot Guds bevekande kärlek i våra hjärtan, medan vi uttalar klara sanningar för att riva loss bedrägeriets slöja från de felandes ögon och i stället ge dem Jesus allvarliga, inträngande, gudomliga kärlek.    
Detta bekännelsearbete måste göras förr eller senare. Borde det inte göras på det gamla årets döende timmar? Borde vi inte ta och göra oss av med våra synder genom bekännelse och låta dem gå före oss till domen? Bör vi inte nu som aldrig förr eftersträva att vi måtte kunna börja det nya året med en ren rapport? Skall vi inte individuellt ta tag i detta länge försummade arbete och ödmjuka våra själar inför Gud, så att "förlåtelse" - välsignad förlåtelse - kan bli inskriven mitt emot våra namn? Skall vi inte se till att bli sanna kristna -- Kristus - lika?    
Pröva det i varje församling. Håll särskilda möten när ni kan - möten då man ödmjukar sig, rannsakar sin själ, - möten, där skräp kan bli bortrensat från hjärtedörren, så att den välsignade Frälsaren kan komma in. Vilken underbar tid skulle inte det gamla årets död och det nya årets födelse bli! Om vi individuellt prövar att göra det som vi från vår sida kan göra, så är Gud, som har gett oss Sina löften, trofast och Han kommer att uppfylla Sin del rikligt, mer än allt ni ber om eller ens tänker. Låt inte fler ögonblick bli ödslade bort. Låt oss nu stå upp och göra allvarliga ansträngningar för att ömt vårda Jesus övervinnande kärlek. Vi behöver smälta, för att slagget skall kunna avlägsnas. Vi behöver lära oss hjärtats saktmod och ödmjukhet i Kristus skola, genom att vi drar oss närmare och tätare till Jesus.    
Det onda som allmänt förekommer i våra hem är, att vi söker fel och kritiserar och tolkar ord och motiv på värsta sätt. Detta gör barnen missmodiga och är ofta grunden till, att de upphör med sina ansträngningar att göra det rätta. Om man talade uppmuntrande ord, när detta med rätta kunde göras, skulle det visa dem, att deras ansträngningar blev uppskattade, och lära dem rättfärdighet. Om fel och brister ständigt påpekas, ofta med otålighet och ibland med vitglödande vrede - om aldrig att någon förbättring eller något framsteg blir uppmärksammat, blir barnen modlösa. De känner, att de blir obarmhärtigt behandlade, att de blir överlämnade till att kämpa sig fram utan att bli uppskattade eller få någon uppmuntran. Skall denna tingens ordning inte förändras? Det måste den, om föräldrarna vill, att deras barn skall tycka om religion.    
Samma svårigheter finns i församlingen. Många har gett upp i livets stora kamp, där ett vänligt ord och en uppmuntran kunde ha stärkt vederbörande till seger. Bli aldrig, aldrig hjärtlös, kall, osympatisk och kritisk. Missa aldrig ett tillfälle att säga uppmuntrande ord och att ingjuta hopp. Vi kan inte veta, hur långt våra ömma och vänliga ord kan nå fram i våra Kristus - liknande ansträngningar att lätta bördan för en och annan. Mina bröder och systrar, lev upp till er höga kallelse.    
Jesus, älskade Jesus! Hur kärt är inte det namnet! Hur inspirerande! Jesus höll aldrig tillbaka en enda stavelse av sanningen, men Han uttalade den alltid i kärlek. Han använde den största finkänslighet, omtanke och vänliga uppmärksamhet i umgänget med folk. Han var aldrig grov, talade aldrig i onödan ett hårt ord, utsatte aldrig en känslig själ för onödig smärta. Han kritiserade inte mänsklig svaghet. Han talade alltid sanning, men i kärlek. När Han anklagade hyckleri, otro och orättfärdighet var det inte med tordönsstämma, utan det var tårar i Hans röst, när Han kom fram med skarpa tillrättavisningar. Han grät över Jerusalem, den stad, som Han älskade och som vägrade att ta emot Honom, som var Vägen, Sanningen och Livet. De hade förkastat Honom, Frälsaren, men Han betraktade dem med medkännande ömhet och en sorg så djup, att den krossade Hans hjärta. Hans liv var fullt av självförnekelse och omtänksamhet om andra. Han gjorde aldrig sanningen grym, utan visade en underbar ömhet för mänskligheten. Varje själ var dyrbar i Hans ögon. Han förde Sig alltid med gudomlig värdighet, samtidigt som Han böjde Sig med den ömmaste medkänsla och hänsyn ned till varje medlem av Guds familj. Han såg i alla människor fallna själar, som det var Hans uppgift att frälsa.     
O, hur många är det inte, som misslyckas då de lever ut sitt eget speciella temperament! De väcker en motståndets ande i andra och de värsta tänkbara känslor, som strid och fiendskap. Varför skulle någon visa ringaktning för någon annan, som har ett annat synsätt på vissa lärosatser? Var eniga med andra på varje punkt, där ni kan. Erkänn när han har rätt, för erkännande kommer att hjälpa till med att dra honom närmare dig. Då kommer han inte att ha någon anledning att tro, att du betraktar dina egna synpunkter som ofelbara eller att du ser på honom med förakt.    
Som arbetare för Kristus behöver vi helgad finkänslighet. Öva dig i att bli duktig på det, när det inte finns några regler för ett visst tillfälle. Vinn hjärtan, stöt inte bort dem. I detta slags arbete behöver ni visdom från ovan mer än i något annat, man kan företa sig. Många själar är vända åt fel håll och är därmed förlorade för Guds sak på grund av bristande förmåga och visdom hos arbetaren. Finkänslighet, visdom och gott omdöme hos arbetaren i Guds sak ökar hans användbarhet hundrafalt. Om han bara kan tala de rätta orden och visa den rätta anden vid rätt tillfälle, kommer det att utöva en omvandlande makt på hjärtat hos den behövande. För att bli arbetare för Mästaren måste vi utbildas i Kristus skola. All hårdhet, all fördömelse och kritik, måste läggas bort. Låt oss älska varandra som bröder, då kommer vi inte att splittra utan samla med Kristus.     
Mänsklighetens onda tendenser är svåra att besegra. Kampen är tröttande. Varje själ som befinner sig i strid vet, hur allvarliga och bittra dessa strider är. Allt som hör samman med växandet i nåden är svårt, ty världens normer och levnadsregler blir hela tiden inskjutna mellan själens och Guds heliga standard. Herren skulle vilja ha oss upphöjda, förädlade och renade genom att föra ut de principer, som ligger till grund för Hans höga moraliska standard, som kommer att pröva varje karaktär på räkenskapens slutgiltiga stora dag. Men Gud kräver inte av oss, att vi skall låta påfrestande krav läggas på oss, som plågar de kroppar, som Han har skapat för att de skall bli använda på ett vist sätt. Vi skall ära Honom genom att använda varje förmåga vi har fått. Självvald grymhet mot köttet är inte ett offer, som Gud accepterar. Det är ett offer, som inte erfordras. Men att visa vänlighet och kärlek till varandra är helt och fullt accepterat av Honom - en mild upplevelse. De härliga gåvor, som Gud har gett oss, skall användas i Hans tjänst och inte missbrukas, som om självplågeri kunde betala lösesumman för våra själar. Det levande offer som består av levande känslor - att göra rättfärdiga gärningar - kommer att vara efter Guds sinne. Vi kan komma med - och Han ber oss att komma med - våra naturliga gåvor och vår förvärvade utbildning till Hans fötter. Han kommer att ta emot dem från våra händer och ge dem helgade tillbaka till oss för att bli brukade till andras välsignelse.    
De dyrbara timmarna försvinner. Min själ lockas fram genom ett djupt, allvarligt, ivrigt intresse för er skull. Som en representant för Kristus bönfaller jag er om att påbörja ert arbete på ett förståndigt sätt. Samla ihop de tilltrasslade ändarna och bind dem samman för tid och evighet. Det är ännu inte för sent att rätta till det som är fel. Låt oss göra vår del av arbetet, medan Jesus, vår Medlare, för vår talan! Älska Gud av hela ditt hjärta och din nästa som dig själv. Låt oss bekänna och överge våra synder, så att vi kan få förlåtelse. Låt dem, som har stulit tionde och gåvor från Gud, nu komma fram inför Honom och ge Honom ersättning för detta. Frågan har blivit ställd: "Skall en människa stjäla från Gud?" som om det överhuvudtaget inte var möjligt att begå en så grov förbrytelse. Men om Gud någonsin har talat genom mig, så har Han allvarligt blivit rövad på tionden och offergåvor.    
Bröder, 1884 är nästan slut. Utnyttja de få återstående ögonblicken till att på nytt ställa till rätta, sådant som är fel. Gör ett grundligt arbete för evigheten. Varje handling, varje ord måste bestå i domens prövning. Gör era hjärtan redo. Gör i ordning era hus. Gör ett omsorgsfullt arbete medan Jesus gör tjänst i helgedomen. Låt inte dessa vädjanden ha getts förgäves. Guds skattkammare har blivit plundrad på tusentals dollar och denna försummelse står nedskriven mot er i himlens böcker.    
Låt möten bli hållna i varenda församling och låt gott om tillfällen ges för alla att ödmjuka sig inför Gud och bekänna sina synder, så att vi måtte få förlåtelsens frid. När vi är villiga att i våra hjärtan vara eniga med Kristus och låta våra liv stå i harmoni med Hans verk, kommer den Ande, som föll på pingstdagen, att falla över oss. Vi skall bli starka i Kristus kraft och bli uppfyllda med Guds fullhet. Då kommer det nya året att bli välkomnat av oss alla som början på ett år med högre och bättre principer. Vi skall ge oss själva till Kristus och helga all vår egendom och alla våra förmågor utan förbehåll till Hans tjänst. Vi skall göra vår trosbekännelse god. Vi skall tjäna Gud genom att tjäna dem, som behöver hjälp. På så sätt skall vi låta vårt ljus stråla ut i goda gärningar. Måtte Gud hjälpa er att börja det nya året med en ren, obefläckad rapport. Måtte ni leva rena, heliga liv, så att de, oavsett om ni är unga eller gamla, måtte bli vackra och lyckliga, därför att era karaktärer avspeglar Kristus.   

6 01 1885 Review and Herald Gå till vingården ni också   
Var och en av oss har ett arbete att göra i Herrens vingård. Han har anförtrottoss talenter och vi är ansvariga för hur vi använder dem.    
När dagens arbete var gjort och han hade sänt i väg sina lärjungar för att de skulle få nödvändig vila, drog han sig alltid tillbaka  till ett ensligt berg eller till en  tyst skogsdunge och där tillbringade han natten i bön och lät sina böneönskningar stiga upp till Gud under staka rop och tårar. Det var inte för sin egen skull han vakade, men för dem han kom för att frälsa. Han stod mellan de levande och de döda. Hans hjärta rördes av medlidande med dem, som var "illa medfarna och hjälplösa, som får utan here". (Bibel 2000)    
Vår Frälsare gick omkring och gjorde gott. ......Det finns tjänster som de skulle kunna utföra på ett godtagbart sätt och där de skulle kunna göra ett gott arbete för Gud och för sina medmänniskor, men de drar sig undan, eftersom det skulle kosta dem besvär och ansträngning att utföra det tillfredsställande. Om de vore säkra på att de skulle kunna göra sitt arbete perfekt och att de bara skulle få beröm för det, skulle de kanske förmås att sätta igång, men deras hjärtan är fyllda av stolthet. De vill inte riskera att misslyckas och få kritik. De vill inte uthärda svårigheter som Jesu soldater och därför är de svaga där de skulle kunna vara starka. Om Jesus vore på jorden nu, skulle han säga till tusentals människor, som har sina namn i församlingens matrikel: "Varför står ni här hela dagen?....Gå till min vingård ni också". Matt 20: 6,7    
Varje kristen borde studera Kristi liv och borde arbeta som han arbetade med samma osjälviskhet och hängivenhet, som karaktäriserade hela hans liv från krubban till korset på Golgata........ Arbeta då, medan det är dag, och kom ihåg att "natten kommer, när ingen kan arbeta." Detta är Guds dag och ni är hans lejda tjänare. Det spelar ingen roll hur långt  hans planer och avsikter kan vara från att stämma överens med era egna. Ni borde göra det han befaller er och svara ja på varje kallelse och tålmodigt ta fatt på varje plikt som kommer i er väg.    
Det borde vara varje medlems sak att göra gott med tålmodig uthållighet. Predikanter har sitt arbete att utföra, men de kan inte göra det som är lekmännens uppgift. Gud önskar arbetare i sin vingård och var och en som har fått del av den himmelska gåvan är förpliktad att svara ja på hans kallelse. Det finns oanvända talenter ibland oss, som borde tas i bruk  i tjänst för andra. Många som har begränsade förmågor uträttar ett mycket större arbete än andra, som är stolta över sina intellektuella gåvor. Gud kommer att godta de ansträngningar som görs av dem som använder de förmågot han har gett dem för att göra gott. Undan för undan kommer de att bli belönade för sitt arbete.    
Många gläder sig över den breda, djupa floden, som rör sig så majestätiskt i sitt lopp mot oceanen. Den är värd beundran, eftersom den utför det som den är avsedd för, men vad kan vi säga om de tusentals bäckarna, som rinner utför bergsluttningarna och bidrar till den fina flodens breda flöde? Det är sant att de är små och att deras fåror är trånga, men utan dem blev det ingen flod. Gemensamt göder de jorden. Det är den uppgift de har fått. Deras fåror genom fält och ängar lägger man märke till på grund av strändrens levande grönska. På så sätt verkställer de Guds plan och ökar världens välstånd. Den mäktiga floden har banat en väg genom kullarna, men för dess lopp är bäckarnas vatten lika viktigt som flodens.    
Vi har inte alla kallats att göra något storverk. Alla kan kanske inte vara upptagna av att lägga stora planer genom att göra något, som ger det egna jaget en framträdande plats. Det finns små platser som måste fyllas, små plikter som måste utföras. Mycket beror på trofastheten i dessa små ting, som binder ihop och får den övergripande planen att fungera.. Om de små plikterna försummas kommer de stora planerna inte att ge de avsedda resultaten, eftersom detaljerna, som framgången beror på, inte fick den rätta uppmärksamheten. Kristus säger: "Den som är trogen i smått är också trogen i stort, och den som är ohederlig i smått är också ohederlig i stort." Luk 16: 10    
Det behövs människor som vill arbeta för att ge Gud ära. De ska vara helt inställda på det. Enkelhet i tron är en kraft i den troende. Den ger honom Kristi sinne och gör honom till en som bär bördor för Kristi sak. Det finns de som är beredda att bära bördor och ta på sig ansvar, som någon måste ta. Det är sådana, som inte drar sig undan - inte under några omständigheter. Ändå finns det jämförelsevis få arbetare, inte en där det skulle vara hundra.    
Gud kallar på unga män, som inte är självtillräckliga och skrytsamma - unga män, som studerar Bibeln och är ärliga och gudfruktiga. Det behövs volontärer som har respekt för de gråa håren och som hedrar dem som Gud hedrar.. De kommer inte att känna sig förolämpade, om de får råd från erfarna män. De kommer att vara ivriga arbetare, eftersom  deras drivkraft är kärlek till Gud och intresse för medmänniskorna. De närmar sig Herrens mått på manlig mognad och då deras förmågor är välsignade av Gud, kan de bli mycket framstående intellektuellt och moraliskt. Det är en ära för vilken människa som helst att vara en som Gud kan godkänna och använda för sin sak. Ämbete, välstånd och social ställning förlorar sin betydelse i jämförelse med detta.    
Den unge man, som inte klarar av att motsvara Guds ändamål genom att förbattra och utveckla sina förmågor, uppfyller plikten mot sig själv på ett bristfälligt sätt. Sinnet är det bästa vi äger, men det måste tränas genom studium och eftertanke. Denna träning ges i Kristi skola. Han är den bäste och sannaste lärare, som världen någonsin lärt känna. Den kristne arbetaren måste växa. Han måste bygga upp en karaktär för att bli användbar. Han måste utbilda sig i att uthärda påfrestningar och bli vis, så att han kan planera och utföra Guds verk. Han måste vara en man med ett oskuldsfullt sinne och ett rent språk - en som vill avstå från varje tillstymmelse till det onda. Han bör inte ge något tillfälle till kritik på grund av ett tanklöst sätt att handla. Han måste ha sanningen i sitt hjärta. I hans mun får det inte finnas något svek..    
Hur ofullkomliga och ensidiga är inte mångas karaktärer, fast de påstår att de är gudfruktiga. De visar att de har lärt sina läxor mycket ofullständigt i Kristi skola.. En del, som har lärt sig att likna Jesus i hans ödmjukhet och saktmod, har inte lärt sig att bli lika honom i iver att göra gott.. Andra är mycket arbetsamma och nitiska, men de är skrytsamma och har aldrig lärt sig ödmjukhet. Så har vi andra som är flitiga, men som inte låter Jesus vara med i sitt arbete. De kan ha lätt för att knyta  kontakter och har ett tilltalande sätt precis som Jesus, syndarnas vän. De kan visa prov på medkänsla och kärlek till sina medmänniskor, men deras hjärtan har inte Jesus som mittpunkt och de har inte lärt sig himlens språk. De ber inte som Jesus bad och värderar inte själar som han. De vet ingenting om hans självuppoffrande liv. De har inte lärt sig att uthärda det som är obekvämt och påfrestande i sina ansträngningar att rädda själar från att gå under.    
Hur nitiskt man än måtte försvara sanningen, tjänar det ingenting till, om det dagliga livet och karaktären inte samtidigt vittnar om sanningens helgande kraft. Ett sådant handlingssätt gör hjärtat hårt  och sinnet inskränkt. Det har ett sken av gudsfruktan, men saknar dess kraft. Några, som bekänner sig till sanningen, men inte vet någonting om nådens förvandlande verk i hjärtat, blir egoistiska, kritiska, barska och stränga. De stöter människor ifrån sig. Andra blir mjuka och undfallande och anpassar sig än hit och än dit för att vara var och en till lags.När hjärtat förvandlas från att vara syndigt till att bli heligt, kommer det att finnas en fruktan där för att förnärma Gud. Ett sådant nådens verk kommer att driva människor att göra det som är rätt, att älska barmhärtighet och vandra ödmjukt inför sin Gud. Det kommer att göra det möjligt för predikanter att i sitt arbete utveckla fasta, bestämda principer, som inte vacklar eller går att muta från det som är rättskaffens för att få jordiska fördelar.    
Predikanten arbetar för Gud och  företräder Jesus Kristus. Han är ställd under heliga förpliktelser för att vara ett exempel för den flock, som han är underherde för. Han skulle på ett särskilt sätt sörja för fåren i sin fålla. Han skulle vaka över själarna som en av dem som måste avlägga räkenskap. Men alla som älskar Jesus i uppriktighet och sanning kommer att vara arbetare i hans vingård. Det är en av de stora synderna i församlingen, att det finns så många som inte gör någonting. De är en belastning för jorden - förtorkade grenar, som inte bär någon frukt. De utövar inte något hälsosamt inflytande i församlingen, eftersom deras anda och exempel är smittsamt och de förlamade vänds bort från vägen. De lata i församlingen är Satans duktigaste medhjälpare.    
Jag har försökt att framställa för er, kära bröder och systrar, hur nödvändigt det är med personlig ansträngning för att rädda själar. Varje enskild medlem har ansvar för församlingens framgång. Världen är full av arbete som ska utföras för Herren.Varje dag för med sig sin börda av omsorg och ansvar och om bara en försummar det arbete som han har tilldelats, blir någon helig del lidande.    
Herren har en fullständig lista på  på arbetare och i den bibliska historien har han gett oss namnen på några. Bland dem som var trofasta förvaltare nämns Abraham, Josef, Mose, Elia, Daniel, Nehemja, Johannes och Paulus. Deras livserfarenheter har berättats för att vi ska ta  lärdom, så att vi kan efterlikna deras goda egenskaper. Arbetarna i Herrens vingård har goda människors exempel från alla tider för att bli stimulerade av dem.. De måste hjälpa dem fram till Guds kärlek, heliga änglars tjänande, Jesu Kristi medkänsla, och hoppet att vinna dyrbara själar, som skiner som stjärnor i deras kronor för evigt. "De förståndig kall då lysa som himlavalvets ljus, och de som har fört många till rättfärdighet som stjärnor, alltid och för evigt." Dan 12:3   

3 02 1885 Review and Herald "Förtrösta på Herren".    
"Förtrösta på HERREN och gör det goda, bli kvar i landet och sträva efter trofasthet." ( Ps 37:3 )    
"Förtrösta på Herren." Varje dag har sina bördor, sina bekymmer och svårigheter, och då vi träffas - hur nära ligger det inte till hands att vi samtalar om detta! Så mycket onödig oro tränger sig in. Man ängslas för så mycket och tyngs av så mycket bekymmer, att man nästan skulle tro att vi inte har en kärleksfull och medkännande Frälsare. Han är beredd att höra alla våra böner och finnas till hands och alltid hjälpa oss i nödens stund.    
En del är alltid rädda och tar ut sina bekymmer i förväg. Varje dag omges de av Guds kärleksbevis, varje dag åtnjuter de hans kärleksfulla omsorg, men de lägger inte märke till dessa dagliga välsignelser. I sina tankar dröjer de hela tiden vid något obehagligt och de ängslas för att det skall inträffa. Det kan vara så att någon aldrig så liten svårighet, som faktiskt existerar, förblindar deras ögon. Då kan de inte se allt det som de borde vara tacksamma för. Svårigheterna som de möter skiljer dem från Gud i stället för att driva dem till honom, som är den enda källan till hjälp. Detta sker för att de väcker oro och klagan till liv.    
Bröder och systrar gör vi väl i att visa så liten tro? Varför är vi så otacksamma och så utan förtröstan? Jesus är vår vän. Hela himmelen är intresserad i vår välfärd, och våra bekymmer och vår ängslan sårar endast Guds Helige Ande. Vi skulle inte hänge oss åt bekymmer som endast tär på oss och tröttar ut oss och som inte på något sätt hjälper oss att bära våra prövningar. Vi skulle inte ge rum för denna misstro till Gud, som får oss till att göra förberedelser för framtiden på ett sätt som går emot vårt livs viktigaste uppgift - som om vår lycka var helt beroende av dessa jordiska ting och vi kunde få dem samtidigt som vi struntar i att Gud är herre över allting.    
Du kanske har problem i ditt arbete och med dina affärer, dina utsikter verkar att bli sämre och sämre och det tycks som om du kommer att göra stora förluster. Men bli inte missmodig! Kasta dina bekymmer på Gud och var lugn och förtröstansfull! Börja varje dag med allvarlig bön och glöm inte bort att tacka och lova Gud! Bed om vishet att sköta dina åligganden rätt och så att du undviker förlust och olyckor. Gör allt vad på dig ankommer för att få bästa möjliga resultat. Jesus har lovat gudomlig hjälp, men inte utan mänsklig ansträngning. Då du så i tillit till din pålitlige Hjälpare har gjort allt du kan - acceptera med  glädje det resultat som följer! Det kanske inte alltid, ur världens sätt att se, är en vinning, men kanske det värsta som hade kunnat hända dig hade varit om du fått enbart framgång. Om du i fortsättningen har en orubblig tillit till att Gud kommer att lösa allt på ett gott sätt, kommer denna nöd som väger lätt att bereda åt oss "på ett oändligt rikt sätt en härlighet som väger tungt och varar i evighet". (2 Kor 4:17)    
Om prövningar och förluster blir vår lott här, så låt oss komma ihåg att de ting som är synliga är timliga, men de ting som är osynliga är eviga. "Jag hävdar", säger Paulus, "att den här tidens lidanden väger lätt i jämförelse med den härlighet som kommer att uppenbaras och bli vår."( Rom 8:18) Det skulle vara bra, om vi alla började bedöma det så som denne troshjälte gjorde. Under livets alla förhållanden önskar vi bara ha Guds ära för ögonen och ha en levande tro som håller fast vid Guds löften, oavsett hur mörka våra utsikter tycks vara. Vi skall inte se på de ting som syns, döma utifrån världens sett att se och ledas av världsliga principer, utan vi skall se på de ting som inte syns, de eviga.    
Det är inte Guds vilja att hans folk skall tyngas av bekymmer. Men vår Herre vilseleder oss inte. Han säger inte till oss: "Var inte rädd. Det finns inga faror på din väg." Han vet att det finns faror och prövningar och han för oss inte bakom ljuset. Han planerar inte att ta sitt folk ut ur en värld som är full av synd och ondska, men han hänvisar oss en säker tillflyktsort. Han bad så här för sina lärjungar: " Jag ber inte att du skall ta dem ut ur världen utan att du skall bevara dem för det onda."(Joh 17:15) "I världen får ni lida, men var vid gott mod. Jag har övervunnit världen." (Joh 16:33) "Om världen hatar er, skall ni veta att den har hatat mig innan den hatat er. Om ni vore av världen skulle världen älska er som sina egna. Men ni är inte av världen, utan jag har utvalt er och tagit er ut ur världen. Därför hatar världen er." (Joh 18,19)    
De som lyssnade till Jesus, när han tillkännagav sin gudomliga karaktär och mission i synagogan i Nasaret, hade aldrig någonsin hört så nåderika ord."Herrens Ande är över mig", läste han, "ty han har smort mig  till att predika glädjens budskap för de fattiga. Han har sänt mig för att ropa ut ett nådens år från Herren". (Luk 4:18 ) "Herrens Ande är över mig," läste han, "ty han har smort mig för att predika glädjens budskap för de fattiga. Han har sänt mig för att ropa ut frihet för de fångna och syn för de blinda, för att ge de betryckta frihet och predika ett nådens år från Herren." Och så kom orden så fulla av hopp och tröst:  " I dag har detta skriftställe gått i uppfyllelse inför er som lyssnar." ( Luk 4:22 ) Han som var Israels hopp, han som ensam var i stånd att binda den starke beväpnade mannen och befria syndens fångar, hade kommit till dem med nådens kärleksfulla erbjudande. Det väckte beundran och förundran, men de vägrade att ta emot honom som Messias, eftersom han inte kom på ett sätt som kunde tillfredsställa deras stolta otroshjärtan.      
Precis som då han var människa på jorden inbjuder han de trötta och de som bär på tunga bördor. " Kom till mig, alla ni som arbetar och bär på tunga bördor, så skall jag ge er vila." ( Matt 11:28 ) Ta av er orons ok och låt inte bekymren för det dagliga livet få tynga er, men "ta på er mitt ok och lär av mig, ty jag är mild och ödmjuk i hjärtat. Då skall ni finna ro för era själar." (vers 29) Finn vila, frid och lugn i Gud, kära bröder och systrar. Överlämna era hjärtan till honom. Lita helt på honom. "Kasta alla era bekymmer på honom, ty han har omsorg om er." ( 1 Petr 5:7 )     
Hur kan vi fortsätta att tvivla och ifrågasätta att Jesus älskar oss, även om vi är syndiga och behäftade med brister? Han gav sig själv för oss för att frigöra oss från all synd och rena åt sig ett utvalt folk, ivriga att göra det goda. Han kom till vår värld i en ringa människas gestalt för att direkt konfronteras med de sorger och frestelser som möter människor, och för att lära sig hur han bäst kunde hjälpa de trötta och svaga med sitt erbjudande om vila och frid. Men tusen och åter tusen vägrar att ta emot hans hjälp och klamrar sig ännu fastare vid sin egen börda av bekymmer. Han kommer till de bedrövade och erbjuder sig att lätta deras börda och lindra deras sorg. Han kommer till de besvikna, till de tvivlande, och alla olyckliga uppmuntrar han genom att påminna dem om de boningar som han förbereder åt dem. De blundar emellertid för de underbara utsikterna och stänger sina hjärtan för den tröst och glädje, som endast Frälsaren kan ge.     
Jesus, vår dyrbare Frälsare, skulle vara den främste i våra tankar och känslor och vi skulle fullständigt lita på honom. Han har tagit bort den mur som skilde oss från Gud och som hindrade oss att gripa tag i vår himmelske Faders hand. Han har tagit på sig vår skuld och står färdig att  på grund av sina förtjänster ta emot vår ånger och botfärdighet och förlåta vår överträdelse. "Straffet var lagt på honom för att vi skulle få frid och genom hans sår är vi helade." Och Fadern själv älskar oss, annars kunde han inte ha samtyckt till detta stora offer. När Johannes tänkte över vad Fadern gick med på i sin fantastiska kärlek, utropade han: "Se vilken kärlek Fadern har skänkt oss: att vi får kallas Guds barn...Världen känner oss inte, därför att den inte har lärt känna honom. Mina älskade, vi är nu Guds barn och vad vi skall bli är ännu inte uppenbarat. Men vi vet att när han uppenbaras, kommer vi att bli lika honom, ty då får vi se honom sådan han är." (1 Joh 3: 1, 2) {RH, February 3, 1885 par. 11}    
Vi kan inte fullända en kristen karaktär, om vi inte är villiga att lära i Kristi skola och i praktiken använda oss av varje läxa som han skulle vilja lära oss. Varje dag ger vår Frälsare oss ett arbete att utföra och det arbetet består i övervinna varje svårighet och frestelse som den dagen för med sig. Vi skall inte själva försätta oss i prövningar och olyckor genom vårt felaktiga handlingssätt. Vi skall inte fantisera om svårigheter som inte finns. Vi behöver inte skapa det som är ont, för det är Satans verk och det är något som han klarar av. När vi hjälper honom i hans verk genom att ge efter för ett vresigt humör eller hjärtats naturliga böjelser, ökar vi det sammanlagda onda som vi måste genomlida.Varje ny dag som kommer måste vi i Jesu kraft möta med dess prövningar och frestelser. Om vi misslyckas en dag, ökar vi endast nästa dags bördor och får därmed mindre kraft. Vi skulle inte förmörka framtiden genom att vara vårdslösa och likgiltiga med den dag som vi har just nu, utan uppmärksamt och omsorgsfullt utföra dagens plikter och därmed förbereda oss att möta morgondagens kritiska situationer.     
Det är nödvändigt att vi alltid försöker att visa ett glatt sinnelag. Vi borde vara lyckliga och tacksamma, eftersom vi har allting som gör oss lyckliga och framkallar vår tacksamhet.  Låt oss alltid se på tillvarons ljusa sidor och vara förhoppningsfulla, fyllda av kärlek och goda gärningar i det att vi alltid gläder oss i Herren. "Låten Kristi frid regera i edra hjärtan ... Och varen tacksamma." (Kol. 3:15.)   

26 01 1886 Review and Herald Uppvaktning och äktenskap.    
I våra dagar, då många faror och mycket fördärv råder, är de unga utsatta för stora prövningar och frestelser. Många seglar in i en farlig hamn. De behöver en lots, men de underlåter att ta emot den hjälp, som de så väl behöver. De tror nämligen, att de är kompetenta att själva styra sin egen skuta. De förstår inte, att de är nära att stöta på en dold klippa, som kan få deras tro och lycka att lida skeppsbrott. När det gäller uppvaktning och äktenskap är de ganska förblindade. Det som de helst av allt vill, är att gå sin egen väg. I denna den mest betydelsefulla perioden i sitt liv har de behov av en rådgivare, som inte tar miste utan är en säker vägvisare. Denne kommer de att finna i Guds Ord. Om de inte flitigt studerar detta Ord, kommer de att begå stora fel, som kommer att ödelägga deras lycka såväl som andras, både för det nuvarande och det tillkommande livet.    
Det finns en benägenhet hos många att bli häftig och envis. De har inte tagit emot Guds Ords kloka råd. De har inte kämpat med sitt eget jag och vunnit en dyrbar seger och deras stolta, obändiga vilja har drivit dem bort från pliktens och lydnadens stig. Se tillbaka på de liv ni har levt, unga vänner, och tänk noggrant igenom er väg i ljuset av Guds Ord. Har ni hyst den samvetsgranna aktning för era föräldrar som Bibeln ålägger oss? Har ni behandlat den mor med vänlighet och kärlek, som har haft omsorg om er från det ni var små? Har ni tagit hänsyn till hennes önskningar? Eller har ni vållat hennes hjärta smärta och bedrövelse genom att följa era egna önskningar och planer? Har den sanning, som ni bekänner er tro på, fått era hjärtan på andra tankar och besegrat er vilja? Om inte, har ni ett stort arbete att utföra för att rätta till tidigare fel.    
Bibeln framhåller en fullkomlig standard för karaktären. Denna heliga bok, inspirerad av Gud och skriven av heliga människor, är en fullkomlig vägledare under livets alla omständigheter. Den framhåller tydligt både de ungas och de gamlas plikter. Om man gör den till vägvisare för livet, kommer dess lära att leda själen uppåt. Den kommer att förädla sinnet, stärka karaktären och skapa frid och glädje i hjärtat. Men många av de unga har valt att vara sina egna rådgivare och vägvisare. Sådana unga behöver studera Bibelns lära mer ingående. På dess blad kommer de att finna, att deras plikt mot deras föräldrar och deras bröder i tron har uppenbarats. Det femte budet lyder: "Hedra din far och din mor, så att du får leva länge i det land som HERREN, din Gud, ger dig". (2M 20:12) Återigen läser vi: "Ni barn, lyd era föräldrar i Herren, det är rätt och riktigt". (Ef. 6:1) Ett av de tecken som visar, att vi lever i de sista dagarna är detta, att barnen är olydiga mot sina föräldrar, olydiga och vanhelgande. Det finns ett överflöd av föreskrifter och råd i Guds Ord rörande detta att ha respekt för sina föräldrar. Dessa gör det klart för de unga, att de har en helig plikt att älska och glädja dem, som har väglett dem från det de var späda genom barndomen och ungdomen ända tills de blev män och kvinnor, och som nu till en stor del är beroende av dem, vad gäller deras egen frid och lycka. Bibeln talar tydligt nog om detta. Ändå har dess undervisning i hög grad blivit försummad.     
De unga har många läxor att lära sig och den mest betydelsefulla är den att lära känna sig själv. De bör ha en rätt förståelse för sina plikter mot sina föräldrar. De bör i Kristi skola också alltid lära sig att vara ödmjuka och saktmodiga i hjärtat. Samtidigt som de skall älska och ära sina föräldrar, skall de också respektera sådana erfarna människors omdömen, som de har kontakt med i församlingen. När en ung man söker sällskap med en ung dam och vinner hennes vänskap, utan att hennes föräldrar vet något om det, handlar han inte som en nobel kristen vare sig mot henne eller mot hennes föräldrar. Genom hemliga möten, kan han vinna inflytande över hennes sinne. När han gör detta, uppenbarar han emellertid inte den själens ädelhet och ärlighet, som varje Guds barn bör äga. För att uppnå sina avsikter, uppträder de inte öppet och fritt efter Bibelns norm och handlar inte ärligt mot dem, som älskar dem och försöker vara deras trofasta beskyddare. Äktenskap som kommer till stånd på ett sådant sätt, står inte i överensstämmelse med Guds ord. En man, som ville leda en dotter bort från pliktens väg, som förvirrar hennes tankar när det gäller Guds enkla och tydliga befallningar om att lyda och ära sina föräldrar, kommer inte heller att bli trogen i sina äktenskapliga plikter.      
Bibeln frågar: "Hur kan en ung man bevara sitt liv rent"? Och svaret lyder: "När han håller sig till ditt Ord". (Ps. 119:9) Den unge man, som gör Bibeln till sin vägvisare, behöver inte irra sig bort från pliktens och trygghetens väg. Den välsignade boken kommer att lära honom att bevare sin karaktärs renhet, att vara trofast och att inte bedra. "Du skall inte stjäla", skrevs med Guds eget finger på stentavlorna, men hur många stölder begås och ursäktas inte trots detta, när det gäller att vinna en människas tillgivenhet. En bedräglig uppvaktning upprätthålls, hemliga möten fortsätter, tills sinnesrörelserna och känslostämningarna hos någon som är oerfaren och inte vet vad dessa saker kan utvecklas till, till en viss grad dras bort från hennes föräldrar och riktas mot honom, som just genom sitt tillvägagångssätt visar, att han egentligen är ovärdig hennes kärlek. Bibeln fördömer varje slags oärlighet och kräver, att man skall handla rätt under alla omständigheter. Den, som gör Bibeln till sin ungdoms vägvisare och till ljuset på sin stig, kommer att följa dess lära i allting. Han kommer inte att överträda en bokstav eller en stavelse av lagen för att uppnå ett bestämt mål, inte ens om han på grund av detta måste göra stora uppoffringar. Om han tror på Bibeln, vet han, att Guds välsignelse inte kommer att vila honom, om han avviker från den rätta vägen. Även om det en tid kan se ut som om det går honom väl, kommer han med säkerhet att skörda frukterna av sina handlingar.    
Guds förbannelse vilar över många av de illa planerade och olämpliga förbindelser, som bildas i den här världens sista tid. Om Bibeln lämnade oss i ett vagt och osäkert ljus när det gäller dessa spörsmål, så skulle den livsstil, som många av de unga i dag visar i sin tillgivenhet för varandra, vara mer ursäktlig. Bibelns krav består emellertid inte av några oklara föreskrifter. Nej, de kräver fullkomlig renhet, vad gäller tankar, ord och handlingar. Vi är tacksamma mot Gud, för att Hans Ord är ett ljus för våra fötter och att ingen behöver ta miste på pliktens väg. De unga borde hämta råd från den heliga Skrift och ge akt på dessa råd, ty vi begår alltid stora misstag, när vi avviker från dess föreskrifter.    
Om det finns något ämne, som borde övervägas med klart förstånd och en omdömesförmåga, som inte är påverkad av känslorna, är det ämnet äktenskapet. Om vi någonsin behöver Bibeln som rådgivare, är det, när vi står inför det steget att förena två personer för livet. Men den åsikten gör sig i allmänhet gällande, när det gäller den här saken, att känslorna måste få avgöra saken. I alltför många fall kommer älskogssjuk sentimentalitet att styra rodret och leda till säker undergång. I detta avseende visar ungdomen mindre intelligens än i någon annan sak. På detta område vägrar de att låta sig resoneras med. Frågan om äktenskap verkar ha en förtrollande makt över dem. De överlämnar sig inte till Gud. Deras sinnen är bundna och de går framåt i hemlighet, som om de fruktade, att deras planer skulle bli korsade av en eller annan.    
Detta hemlighetsfulla sätt, på vilket man inleder en uppvaktning och ett äktenskap, förorsakar en hel del elände, vars utsträckning bara Gud känner. På denna klippa har tusentals själar lidit skeppsbrott. Kristna, vilkas liv utmärks av stor redbarhet och som förefaller förnuftiga och kloka när det gäller vilket annat ämne som helst, begår ofta stora fel på detta område. De visar en fast, beslutsam vilja i detta avseende, som inget förnuft kan ändra på. De blir så absorberade av mänskliga känslor och impulser, att de inte har någon önskan om att gå igenom Bibeln och försöka komma i någon kontakt med Gud. Satan vet mycket väl, vad slags naturkrafter han har att arbeta med och han använder sin djävulska visdom på olika sätt för att fånga själar och föra dem mot fördärvet. Han ger akt på varje steg, som tas och kommer med många förslag. Ofta följer man hellre dessa förslag än Guds Ords råd. Detta fint vävda och farliga nät har på ett skickligt sätt gjorts i ordning för att fånga de unga och oförsiktiga. Det framställs ofta i en falsk dager under ett täcke av ljus, men de som blir dess offer, genomborrar sig själva med många sorger. Som resultat ser vi överallt människor som lidit skeppsbrott.    
När skall vår ungdom bli förståndig? Hur länge skall detta slags verk fortsätta? Skall barn rådfråga bara sin egen vilja och sina egna benägenheter och vara likgiltiga för sina föräldrars råd och omdöme? Det finns somliga, som aldrig tycks ägna en tanke åt sina föräldrars önskningar eller åt vad de föredrar, inte heller tar de hänsyn till deras mer mogna omdömesförmåga. Egenkärlek har stängt dörren till deras hjärtan för att som son eller dotter visa tillgivenhet. De ungas sinnen behöver väckas i detta avseende. Det femte budet är det enda budet, till vilket ett löfte är knutet, men man tar lätt på den saken. Ja, det blir till och med helt satt åt sidan för det, som de i sin förälskelse har lust till. Att visa likgiltighet för en mors kärlek och att vanära en fars omsorg är synder, som står uppskrivna mot många unga.    
En av de största villfarelserna i samband med detta är, att de unga och oerfarna inte får störas i sin kärlek och att man inte får blanda sig i deras kärlekshistorier. Men om det finns något ämne, som borde betraktas från alla möjliga sidor, är det just detta. Det är absolut nödvändigt att ta emot den hjälp, som andras erfarenhet och ett lugnt, noggrant övervägande av saken från båda sidor medför. Detta är en sak, som behandlas alldeles för lätt av de allra flesta människor. Ta med Gud och era gudfruktiga föräldrar i er överläggning, unga vänner! Be över saken. Väg in varje känsla och ge akt på karaktärsutvecklingen hos den, som du tänker knyta ditt livsöde till. Det steg, som du är i färd med att ta, är ett av de allra viktigaste i ditt liv och borde inte tas för snabbt. Även om du älskar, så var inte blind i din kärlek.    
Tänk noga över, om ditt äktenskapliga liv kommer att bli lyckligt eller oharmoniskt och förfelat. Ställ den frågan: "Kommer denna förening att hjälpa mig att komma till himlen? Kommer den att göra min kärlek till Gud starkare? Kommer den att göra mig mer duglig i detta livet?" Om du efter dessa överväganden finner, att förbindelsen inte leder dig tillbaka eller nedåt, så gå framåt i Guds namn. Även om du har förlovat dig utan att ha haft en klar uppfattning om den persons karaktär, som du har för avsikt att förena dig med, så tro inte, att denna förlovning gör det absolut nödvändigt att du tar på dig äktenskapslöftet och binder dig för livet till en människa, som du inte kan älska och respektera. Var mycket försiktig, innan du ingår en förlovning. Men bättre, långt bättre, är det att bryta en förlovning före äktenskapet än att efteråt ta ut skilsmässa som många gör.    
Sann kärlek är en planta, som behöver vårdas. Den kvinna, som önskar sig en fridfull och lycklig förbindelse och som vill slippa framtida sorger och bekymmer, bör innan hon ger efter för sina känslor ställa sig frågan: "Har han, som jag håller av, en mor? Hurdan är hennes karaktär? Hur förhåller han sig till de plikter, som han har mot henne? Är han tillmöteskommande mot hennes önskningar? Och ser han till hennes bästa? Om han inte respekterar och ärar sin mor, kommer han då att visa respekt och kärlek, vänlighet och tillgivenhet mot sin hustru? När nyhetens behag genom äktenskapet är förbi, kommer han då i fortsättningen att älska mig? Kommer han att vara överseende med mina fel eller kommer han att vara kritisk och härsklysten?" Sann tillgivenhet kommer att överse med många fel. Kärlek kommer inte att upptäcka dem.    
De unga litar alltför mycket på känslor. De skulle inte så lätt ge sig hän och inte allt för snabbt låta sig erövras av den älskades vinnande yttre. Den uppvaktning, som är vanlig i vår tid, är en listig plan för bedrägeri och hyckleri, som själafienden har mer att göra med än Herren. Om man någonsin behöver sunt förnuft, så är det i denna sak, men det är ett känt faktum, att förnuftet har litet att göra med den här saken.    
Om barnen ville hysa större förtroende för sina föräldrar, så att de ville lita på dem och berätta för dem om sina glädjeämnen och sorger, skulle de bespara sig själva många framtida hjärtesorger. När de står frågande inför, vilken väg de skall gå, borde de berätta för sina föräldrar, precis som de ser på det och be dem om råd. Vem är så väl förberedd för att peka på deras faror som gudfruktiga föräldrar? Vem kan bättre förstå deras särskilda temperament, än de? Barn, som är kristna, kommer att uppskatta sina gudfruktiga föräldrars kärlek och godkännande mer än varje jordisk välsignelse. Föräldrarna kan sympatisera med barnen och be för och med dem om att Gud skall beskydda dem och leda dem. Framför allt annat vill de leda dem till deras aldrig svikande vän och rådgivare, som känner för dem och känner deras svagheter. Han, som var frestad i allting på samma sätt som vi, men utan synd, Han vet, hur Han skall komma till deras hjälp, som frestas. <br><i> Basel, Schweiz </i>  

5 10 1886 Review and Herald Konferensen i Sverige   
Tisdag kväll den 15e juni lämnade jag Basel i sällskap med syster McEnterfer och syster Kristine Dahl från Kristiania i Norge, för att närvara vid konferensen i Örebro i Sverige och de allmänna mötena i Kristiania och Köpenhamn. W. C. White hade rest till Leipzig med församlingsäldste Whitney och Conradi för affärer som hade med förlagsarbetet i Basel att göra. Det hade ordnats så att vi skulle möta honom i Hamburg. Men på måndagen hade jag ett anfall av lungsäcksinflammation som trots behandling återkom ännu värre nästa dag. Varje andetag var plågsamt. Det verkade omöjligt för mig att resa, särskilt på natten. Att åka sovvagn en enda natt skulle medföra extra kostnader på tio eller tolv dollar, och det kunde inte komma på fråga. Det var ändå nödvändigt att lämna Basel den kvällen för att komma fram till Örebro före sabbaten. Trots att omständigheterna var emot oss beslutade vi att inte låta oss hindras. Vi såg till Herren i tro och han gav mig hjälp. Även om jag inte blev helt smärtfri befriades jag från det mest intensiva lidandet. På tåget hade vi en avdelning för oss själva och kunde få litet vila.    
Vi kom säkert fram till Hamburg där vi mötte min son. Därifrån hade vi en tre timmars resa för att vid midnatt nå Kiel som låg vid en vik av Östersjön. Därifrån fördes vi av en liten ångbåt till Danmarks kust. Vi färdades med järnväg till Köpenhamn och steg åter ombord på en ångbåt som gick till Malmö i Sverige. Där tog vi på eftermiddagen den 17e tåget mot Örebro som ligger ungefär mitt i Sverige.    
Från Hamburg reste syster Dahl direkt till Kristiania, och vi fick ta oss fram själva efter bästa förmåga. De som är vana att resa i Förenta Staterna, där man kan resa från Atlanten till Stilla Havet utan att byta land eller språk och göra en resa på nästan sextusen femhundra kilometer med tre eller fyra byten och korta uppehåll, kan knappast förstå svårigheterna med att resa i Europa för den som har små språkkunskaper förutom engelska. Varje dag kommer man till ett nytt land med dess främmande språk, speciella seder, dess tullstationer och många byten. I Malmö fann vi i alla fall en snäll konduktör som kunde tala engelska och som var vänlig att hjälpa oss. Vi fick veta att med tåget till Örebro behövde vi inte byta vagn förrän vid midnatt. Och eftersom vi hade en avdelning för oss själva bestämde vi oss för att ta vara på tiden genom att sova till dess. Men vid tiotiden blev vi plötsligt väckta. Den svenska konduktören kom till vår dörr och hasplade allvarligt ur sig något som vi bara kunde uppfatta som "straxe, straxe". Vi kunde inte förstå vad som önskades men det var tydligt att det var bråttom. De gjorde slutligen klart för oss att vi skulle byta tåg omedelbart och vi samlade sömnigt ihop våra tillhörigheter och gick dit vi hänvisades.    
I Sverige är man så långt norrut som Labrador eller Hudson Bay och dagarna är mycket långa på sommaren. Den sista natten av vår resa kunde vi knappast kalla natt. Solen försvann inte ur sikte förrän efter klockan nio och den långa skymningen varade till elva. Klockan två på natten förgyllde gryningen redan himlen i öster. Breda band av blodrött och guld reflekterade solens strålar som ännu inte hade visat sig ovanför horisonten. Klockan tre sken solen klart. En soluppgång vid denna tidiga timme var en syn som vi aldrig tidigare sett.    
Vi nådde Örebro på fredag morgon och var snart hemma hos syster Jakobsson som tog hand om oss vid vårt besök förra hösten. Vi var glada att träffa församlingsäldste Olsen och hans son som just kommit från Amerika, broder och syster Matteson från Stockholm, Sverige och församlingsäldste Oyen från Kristiania i Norge.    
Antalet sabbatsfirare i Örebro var inte stort men där finns en liten grupp som strävar efter att lyda sanningen. När vi var där i höstas hölls mötena i en lokal som var mycket olämplig för att få besökare utifrån. Sedan dess har vårt folk hyrt en ny sal som är prydlig och bekväm och där det finns trehundra sittplatser. Den är mycket större än vad som behövs för deras sabbatsmöten som besöks av ett tjugotal personer. Men under konferensen var den ofta full och många tvingades gå hem eftersom de inte kom in.    
Före konferensen hölls ett möte för missionsarbetare. Det började den 16e juni och höll på i en vecka. Det var fler bröder än vi hade väntat både vid detta möte och vid konferensen. Vi har tio kyrkor i Sverige och trots att de är spridda över hela landet var alla representerade av delegater utom en. Totalt var mellan femtio och sextio bröder och systrar närvarande.    
Tiden fylldes av olika sorters möten, men alla var viktiga för dem som överväger att ägna sig åt verket i någon omfattning. Morgonmötena som hölls vid halv sju var välbesökta och de var nyttiga stunder. Herrens Ande visade sig och många vittnade om att de hade fått mer ljus och blivit styrkta och välsignade. Jag talade sex gånger på morgonmötena och fem gånger vid andra tillfällen. Vi blev mycket uppmuntrade av de vittnesbörd som framfördes vid dessa möten och av att se hur bröderna ivrigt tog fasta på nya idéer och gladde sig åt det ljus som gavs.    
I Sverige har hittills bara litet arbete utförts och ljudet av sanningen har bara nått ett fåtal öron. Ändå är det ett gott fält, och ivriga, uthålliga ansträngningar bör göras för att utbreda kunskapen om sanningen. Förfrågningar kommer från Norge, Danmark och Sverige om att möten ska hållas i de stora städerna där ett fåtal redan har väckts. Det är smärtsamt att se dessa städer och konstatera att vi inte har fler missionärer att skicka till dem. De få som har tagit emot sanningen på olika platser lämnas nästan helt utan hjälp när de borde besökas ofta och utbildas till arbetare. Tillfällena är många men var finns arbetarna?    
I Sverige är de flesta av våra bröder fattiga och av deras utseende att döma verkar det omöjligt för dem att göra så mycket för att underhålla och utbreda verket. Men i början av verksamheten i Amerika fanns liknande svårigheter att möta. Det var ytterst få som tog emot sanningen i början och de var nästan alla fattiga. Vi tvingades till den allra största sparsamhet. Vi pressade in våra behov i så snäva ramar som möjligt för att vi skulle ha åtminstone en liten summa av våra egna surt förvärvade medel att använda för att föra verket framåt. Ibland verkade det som om vi måste stanna upp, att spridandet av sanningen måste sluta. Men efter att vi hade gjort vårt yttersta ropade vi till Herren och han hörde oss. Någon väcktes till att täcka de akuta, nödvändiga behoven, och när vi fortsatte framåt fick vi ny kraft att göra framsteg.    
Det är bara genom förtröstan, självuppoffring och uthålliga ansträngningar som detta arbete kan föras framåt. Den fattigare klassen har tagit emot sanningen och det verkar vara så förordnat av Guds försyn att dessa ska utbildas och läras att anstränga varje nerv och uppamma all kraft för att utföra det som verkar omöjligt. All mental och ekonomisk styrka måste rycka ut hos dem som tror på sanningen. Om de vandrar i tro, som vi var skyldiga att göra i verkets början, kommer Gud att verka tillsammans med deras ansträngningar. När de har gjort allt som de kan göra, och har fått den erfarenhet som Gud vill att de ska få när det gäller att lyfta ansvarsfulla bördor, då kommer han att väcka upp människor till att undervisa om sanningen och även människor med medel att föra verket framåt.    
I början rör sig verket mödosamt och sakta. Nu är det dags för alla att böja sina ryggar för att lyfta bördan och bära den framåt. Vi måste gå framåt även om Röda Havet ligger framför oss och vi har oöverstigliga berg på båda sidor. Gud har varit med oss och välsignat våra ansträngningar. Vi måste arbeta i tro. "Himmelriket tränger fram med storm, och människor storma fram och rycka det till sig." Vi måste be, tro att våra böner är hörda och sen arbeta.    
Verket kan synas litet nu men det måste finnas en början innan det kan bli någon fortsättning. "Först strå, sedan ax och därefter fullmoget vete i axet." Verket må börja i svaghet och dess framåtskridande kan vara långsam en tid, men om det har påbörjats på ett sunt sätt kommer det att bli en säker och riklig skörd. En hög standard ska sättas upp för dem som nyss har kommit till tro. De bör läras att tala försiktigt och att vara noggranna i sitt beteende och på så sätt ge bevis för att sanningen har gjort något för dem. På så sätt sprider de ljus över dem som är i mörker. Alla som tar emot sanningen ska vara ljus i världen, inte bara till bekännelsen utan genom goda gärningar. Varhelst man gör ansträngningar för att starta en församling ska grundliga och trogna instruktioner ges till dem som accepterar sanningen. Ingen del av verket ska försummas och de ska inte lämnas åt sig själva när arbetarna går till ett nytt fält, utan ska fortsätta få omsorg och instruktioner. Låt inget lämnas i ett ofullständigt, slarvigt tillstånd. Allt som görs bör göras grundligt. De få som på det sättet förs in i sanningen kommer med tiden att uträtta mer än om där finns ett stort antal outbildade och otränade människor som inte förstår sitt ansvar och vars egenheter vävs in i deras religiösa erfarenhet. Det kommer att bli mycket svårare att göra det som gjorts fel ogjort och att ge arbetet en annan form, än att börja om från början.    
De som tagit emot sanningen kanske är fattiga men de ska inte förbli okunniga eller ha en defekt karaktär så att de ger samma prägel till andra genom sitt inflytande. När församlingen helt och hållet tar emot ljuset kommer mörkret att divas bort. Och om de i en helig karaktär håller takten med den sanning som uppenbarats kommer deras ljus att växa sig starkare och starkare. Sanningen kommer att utföra sitt förädlande verk och återupprätta Guds moraliska avbild i människan. Mörker, förvirring och stridigheter, som är så många församlingars förbannelse, kommer att upphöra. Den kraft som Gud kommer att ge sin församling, om de bara vill vandra i ljuset så fort som det lyser på dem, förstås sällan.    
Herren kommer snart och varningsbudskapet ska gå ut till alla nationer, språk och folk. Medan Guds verk saknar medel och arbetare, vad gör de som lever under den närvarande sanningens fulla ljus? Det finns somliga som inte känner någon börda för själar. Medan de påstår sig tro att slutet är nära har girighet gjort dem blinda för Guds saks behov. De medel som han lagt i deras händer för att användas till hans härlighet binder de i hus och mark. Men den frälsande sanningen som Gud har anförtrott åt oss för att ges till världen blir inhägnad och instängd av fattigdom. Gud kallar varje individuell troende att göra sitt yttersta och sedan be i tro att Gud ska göra det som människor inte kan.    
Min broder, du kan inte vara kristen och omhulda girighet. Du kan inte vara kristen och inte vara en missionär. När du hör att det finns tusen och åter tusen som lever i mörkret av misstag och vidskepelse och inte känner till det som ska komma över jorden, hur kan du njuta av sanningen och känna dig väl till mods? Du kanske känner att det lilla du kan göra kommer att vara så otillräckligt i förhållande till behoven att väljer att inte göra något. Men om var och en gör vad han kan kommer Gud att välsigna ansträngningen och skattkammaren kommer inte att vara tom. Om du höll på att gå under av kyla och hunger, skulle du kalla någon för din vän som vägrade att ens försöka hjälpa dig? Tänk på folkmassorna i främmande länder som dör i brist på livets bröd genom de dyrbara, frälsande sanningarna för denna tid. Och kom ihåg att Kristus identifierar sina intressen med dessa nödlidandes behov. "Sannerligen" säger han, "vad ni inte har gjort för någon av dessa minsta, det har ni inte heller gjort för mig."    
Under mötena i Örebro manades jag av Herrens Ande att presentera hans lag som rättfärdighetens höga standard och att varna vårt folk för den moderna, falska helgelsen som har sitt ursprung i viljedyrkan snarare än i underkastelse för Guds vilja. Detta misstag håller på att snabbt översvämma världen och som Guds vittnen kommer vi att uppmanas att bära ett tydligt vittnesbörd emot det. Det är en av de sista dagarnas yttersta villfarelser och kommer att visa sig vara en frestelse för alla dem som tror den närvarande sanningen. De som inte har sin tro fast grundad på Guds ord kommer att bli förledda. Och det sorgligaste med det hela är att så få som blivit bedragna av detta misstag någonsin finner vägen tillbaka till ljuset igen.    
Bibeln är den standard som alla som bekänner sig vara helgade ska prövas mot. Jesus bad att hans lärjungar skulle helgas genom sanningen och han säger "Ditt ord är sanning" medan psalmisten förklarar "Din lag är sanning". Alla de som Gud leder kommer att visa stor aktning för skrifterna där hans röst hörs. Bibeln kommer att vara "nyttig till undervisning, till bestraffning, till upprättelse och till fostran i rättfärdighet, för att gudsmänniskan skall bli fullt färdig, väl rustad för varje god gärning." "Av deras frukt ska ni känna dem." Vi behöver inga andra bevis för att bedöma människors helgelse. Om de är oroliga att de inte ska lyda hela Guds vilja, om de lyssnar noga till hans röst, litar på hans visdom och gör hans ord till sin rådgivare, om de inte skryter om överlägsen godhet, då kan vi vara säkra på att de försöker uppnå en kristen karaktärs fullkomlighet. Men om de som gör anspråk på helighet ens antyder att de inte längre behöver söka i skriften behöver vi inte tveka att förklara deras helgelse vara falsk. De stödjer sig på sitt eget förstånd istället för att forma sig efter Guds vilja.    
Gud kräver nu precis det han krävde av det heliga paret i Eden, fullständig lydnad för hans krav. Hans lag förblir densamma under alla tidsåldrar. Den höga standard för rättfärdighet som presenterades i Gamla Testamentet har inte sänkts i det Nya. Det är inte evangeliets verk att försvaga kraven från Guds heliga lag, utan att lyfta upp människor dit där de kan hålla dess bud.     
Den tro på Kristus som räddar själen är inte sådan som den framställs av många. "Tro, tro" är deras rop, "bara tro på Kristus och du kommer att bli frälst. Det är allt du behöver göra." Medan sann tro förtröstar helt på Kristus för frälsning kommer den att leda till fullständig lydnad för Guds lag. Tro visar sig genom gärningar. Och aposteln Johannes förklarar "Den som säger: Jag känner honom, men inte håller hans bud är en lögnare, och sanningen finns inte i honom."    
Det är osäkert att lita på känslor eller intryck. De är opålitliga vägvisare. Guds lag är den enda korrekta standarden för helighet. Det är med denna lag som karaktären kommer att dömas. Om någon som söker efter frälsning skulle fråga, "Vad måste jag göra för att få evigt liv?" skulle de moderna helighetslärarna svara, "Bara tro att Jesus frälser dig." Men när samma fråga ställdes till Kristus sa han, " "Vad står det i lagen? Hur lyder orden?" Och när frågeställaren svarade "Du skall älska Herren, din Gud, av hela ditt hjärta ... och din nästa som dig själv" sa Jesus " "Det är rätt. Gör det, så får du leva." Verklig helgelse bevisas genom samvetsgrann respekt för alla Guds bud, genom noggrann förbättring av varje förmåga, genom försiktig konversation och genom att visa Kristi ödmjukhet i varje handling.    
Ett antal personer som var anhängare till den populära teorin om helgelse, var närvarande vid detta möte. När Guds lags krav presenterades och denna missuppfattnings sanna karaktär visades blev en man så förolämpad att han hastigt restes sig och lämnade mötessalen. Jag hörde efteråt att han hade rest från Stockholm för att vara med på mötet. I samtal med en av våra pastorer påstod han att han var syndfri och sa att han inte hade något behov av bibeln för Herren sa direkt till honom vad han skulle göra. Han var långt över bibelns läror. Vad kan man förvänta sig av dem som hellre följer sin egen fantasi än Guds ord, annat än att de kommer att bli bedragna? De kastar bort den enda detektor som kan upptäcka misstag, och vad ska då hindra den store bedragaren från att leda dem bort i fångenskap som han vill?    
Denne man representerar en klass. Falsk helgelse leder direkt bort från bibeln. Religion reduceras till en fabel. Känslor och inbillningar görs till kriterier. Medan de bekänner sig vara syndfria och skryter om rättfärdighet lär de som gör anspråk på att vara heliga att människor är fria att överträda Guds lag. De lär att de som lyder dess bud har fallit från nåden. Att framställa dess krav väcker deras opposition och hetsar dem till vrede och förakt. Så visar sig deras karaktär, för "köttets sinne är fiendskap mot Gud. Det underordnar sig inte Guds lag och kan det inte heller."    
Kristi sanna efterföljare kommer inte att göra några skrytsamma anspråk på helighet. Det är genom Guds lag som syndaren överbevisas. Han ser sin egen syndighet i kontrast till den fullkomliga rättfärdighet som den föreskriver, och det leder honom till ödmjukhet och ånger. Han blir försonad med Gud genom Kristi blod och när han fortsätter att vandra med honom får han en klarare uppfattning av Guds karaktärs helighet och hans kravs långtgående natur. Han kommer att se sina egna defekter klarare och kommer att känna behovet av ständig ånger och förtröstan på Kristi blod. Den som bär på en känsla av Kristi närvaro kan inte ge fritt utlopp åt självsäkerhet och egenrättfärdighet. Ingen av profeterna eller apostlarna skröt stolt om helighet. Ju närmare de kom karaktärens fullkomlighet desto mindre värdiga och rättfärdiga ansåg de att de själva var. Men de som har den minsta känslan av Jesu fullkomlighet, de vars blick är minst riktad på honom, är de som gör de största anspråken på fullkomlighet.  

8 03 1887 Review and Herald Kristi medarbetare   
Arbetare i Mästarens vingård måste vara genomsyrade av Kristi anda när det gäller hans kärlek för själar. Gudomligt inflytande och en stark, levande, arbetande tro är speciella kvalifikationer som krävs av den som ska vara Jesu Kristi medarbetare. De måste ständigt odla Andens gåvor och undertrycka otro. De mänskliga förmågorna äras genom att de kommer till den allra största nytta i tjänst för Gud. Under den Helige Andes kontroll och ledning kan alla bli Guds medarbetare. Var och en som Gud har välsignat med logisk förmåga borde bli insiktsfulla kristna. Det krävs inte av dem att de ska tro utan bevis, därför har Jesus bjudit alla att söka i Skrifterna. Låt den skarpsinnige frågeställaren, och den som för egen del vill veta vad som är sant använda sin mentala förmåga för att söka rätt på sanningen så som den är i Jesus. All försummelse här sker med fara för själen. Vi måste personligen veta vilka villkor som fastställts för att man ska kunna ingå i det eviga livet. Vi måste känna igen Guds röst, för att vi ska kunna leva av varje ord som utgår från hans mun. Vi kan inte tillåta dessa frågor att avgöras för vår räkning av någon annans förstånd eller någon annan människas omdöme. Vi måste noggrant söka i Skriften med ett hjärta som är öppet att ta emot ljus och bevis för sanningen. Vi kan inte överlåta våra själars frälsning till pastorer, till meningslösa traditioner, till mänsklig auktoritet eller lösa påståenden. Vi måste själva veta vad Gud har sagt. Vi är Guds medarbetare och vi vill veta, och måste veta, vilka krav som vilar på dem som ska vinna frälsning, annars kommer vi att dö i våra synder. Vi ska inte studera människors åsikter, populär tro eller vad kyrkofäderna har sagt. Vi kan inte lita på majoritetens röst, utan vi vill uppfatta Guds röst, vad som är hans uppenbarade vilja. Han har gett oss sina egna budskap och vi måste söka efter sanningen som efter gömda skatter. Vi måste lägga undan all skepticism, och sluta upphöja våra egna idéer. Vi måste ödmjuka våra hjärtan genom ånger och en botfärdig själ, medan vi ber om verklig upplysning. Vi måste vara noggranna och eftertänksamma. Vi måste vara ständiga elever i Kristi skola. Då ska vi bli milda med ödmjuka hjärtan liksom vår Frälsare var. Herren kräver helt visst en insiktsfull kunskap om Skriften av varje kristen. Han måste gräva efter sanningen som han skulle grava efter gömda skatter, för han måste vara Guds medarbetare. Vi ska var och en arbeta på vår frälsning med fruktan och bävan. Det är Gud som verkar i oss och genom oss. Guds Ord är Andens svärd, och med kunskap om den uppenbarade sanningen, som är vårt andliga vapen, måste vi skrida till verket och arbeta för att riva ner fiendens fästen. Sanningen måste förkunnas i kärlek. Vi måste visa att vi är Kristi efterföljare och att vi har lärt av Jesus. Vi måste närma oss människor  i en vänlig och kärleksfull anda.    
Jag har en djup insikt om våra församlingars behov av större andlighet och mer personlig renhet. Om vi är Guds medarbetare måste vår egen fromhet vara sund och frisk, och då, när den kommer i kontakt med villfarelse kommer den inte att påverkas av synd eller bli fördärvad. Våra församlingar måste känna sitt ansvar, och istället för att ägna sin tid och sina förmågor åt världsliga ting, söka att bli upplyftade och förfinade. Sanningen måste vara en gudomlig inspiration för dem, en levande verklighet. De som är Guds medarbetare kommer att väckas till att göra sitt arbete för Mästaren. Istället för att göra så litet måste de göra mycket, mycket mer, och agera som om de drog själar, som bränder ur de brinnande lågorna. Gud är missnöjd med den benägenhet som finns hos dem som har sanningens ljus, att älska en bekymmerslös tillvaro. Tiden är dyrbar. Grip tag i Gud genom levande tro, och använd dina krafter till det yttersta, få ditt vittnesbörd så vitaliserat av Guds Ande att syndare kommer att känna och förstå sin fara. Låt tro vävas in i din erfarenhet. Låt varje person som tror sanningen vara fullt medveten om denna tids faror. Låt dem vakna från sin apati och känna att de pastorer som delegerats inte är de enda som ska vara Guds medarbetare. Varje själ måste ha del i detta. Kristus säger "Ni är världens ljus." Det gäller inte bara pastorer, utan varje själ som Kristus har uppenbarat sig för. I alla era församlingar måste ni vara aktiva, levande, kristna arbetare. Är ni bekanta med era grannar? Har ni arbetat för dem som finns i närheten av era egna hem? Har ni Jesu kärlek? I så fall kommer ni att känna intresse för de själar som Kristus dött för. Ren och obesmittad religion är en verksam princip. Den räcker utanför hemmets väggar, den går ut och söker dem som behöver hjälp. Dess ljus lyser över vägar och stigar och det syns och känns på jordens stora platser. Man söker noga efter de förlorade fåren och de som gått vilse förs tillbaka till fållan.    
Vi måste ha mer religion. Vi måste älska Herren mer. Vi måste dagligen helga oss själva åt Herren och praktisera sanningen. Vi bekänner oss tro på uppriktig, allvarlig, självförnekande ansträngning. Håll alltid i minnet att om en människa som bekänner sig tro på sanningen försummar det ansvar hon fått av Gud, kommer hon på Herrens dag att ställas tillsammans med den otrogne tjänaren. Hon kommer att få veta genom de tillkännagivanden som, om inte förr, görs på den stora räkenskapens dag, att Gud var ägaren till allt som hon hade, och att hon bara var satt till förvaltare, eller ombud, som måste avlägga exakt räkenskap och visa att hon troget förvaltat det som anförtrotts henne. Det gäller oavsett om vi har ett pund, tre, fem eller tio, alla är Herrens. Inte ett öre ska slösas bort på onödiga saker för att tillfredsställa begären. Inte ett uns ska läggas på hög så att själars frälsning försummas, själar som Kristus gett sitt liv för. Hela kapitalet är Herrens, kapitalökningen är hans och på varje krona är Jehovas bild och överskrift präglad. Alla måste göra räkenskap inför Gud, om hur deras tid och deras intellektuella och ekonomiska pund spenderats. Det är ingen småsak att bli anförförtrodd rikedomar, men det är en stor sak att bli förklarad vara en trogen Guds förvaltare när det gäller att rätt använda Herrens pengar. "Hur svårt är det inte för dem som är rika att komma in i Guds rike!" men så vackra deras karaktärer kommer att vara, deras som har burit förtroendet att förvalta Guds kapital på ett värdigt sätt. Om någon har ansett allt som Guds egendom, och lytt Guds röst att investera hans egendom i hans sak för att rädda dyrbara själar, då kommer han att se dessa frälsta själar i Guds rike, eftersom han avsatt Guds medel så som han bestämt att de skulle avsättas. Han kommer då att tas emot i de eviga boningarna.    
Låt oss komma upp till Guds höga standard i Kristus Jesus. Låt oss begrunda nu, innan det är för sent för alltid, hur omfattande vårt ansvar är i denna värld när det gäller våra medmänniskors frälsning. Må var och en vaka och be, sätta sig själv i rätt förhållande med Gud och undersöka för att se vad gott han kan göra, vilka ord han kan säga, vilket inflytande han kan utöva, vilket ljus han kan sprida som Guds medarbetare, och vad han kan göra för att upprätta missionsverksamhet på platser där det inte finns någon. För att ett ljus ständigt ska lysa in i jordens mörka hörn kan han disponera de jordiska skatter som anförtrotts honom på sådant sätt att de ger honom hundrafalt igen och ett evigt arv i den kommande världen. Så länge Kristi religion blomstrar i hjärtat kommer välgörenhetens strömmar aldrig upphöra att flyta. Den som är en trogen förvaltare ger ständigt och Gud levererar ständigt för att kanalen inte ska torka ut.  Men det är inte bara de rika som ska underhålla Guds sak i vår värld. De som har välsignats med sanningens ljus kan lära sig att öva självförsakelse och ha något att ge. Alla de små bäckar som flyter in i kanalen för att göra gott och välsigna mänskligheten kommer hålla skattkammaren försedd med medel.    
Det är inte bara pastorns plikt, utan varje församlingsmedlems, att representera Kristus för världen. De ska fånga ljusstrålarna från Jesus och reflektera dem till själar som är förblindade av lögn och besatta av falska doktriner. De ska hålla upp den enda sanna rättfärdighetens standard, som är Guds heliga lag, medan världen håller upp en falsk standard. Satan försöker framställa mörker som ljus och ljus som mörker, sanningen som lögn och lögnen som sanning. Han skulle vilja utsläcka varje stråle av ljus som lyser från Guds tron och sätta sitt mörker i dess ställe. Men Guds söner är här, var och en av dem, med syftet att lysa upp världen. Ju mer ljuset föraktas, motverkas och fördöms desto tydligare bevis får de gällande sin uppgift att låta sitt ljus lysa för andra. De får sina order från Gud, att leda själar till rättfärdighet, sanning och himlen. Sanningens fackla måste lysa för villiga ögon likväl som för ovilliga. När Kristus steg upp till himlen skulle församlingen bli ombudet, eller förmedlaren genom vilken ljus skulle förmedlas till världen. "Ni är världens ljus". Gud kräver av varje individuell kristen att han ska vara ett levande, lysande ljus i världen. Han måste brottas med Gud i enskild bön. Sedan kommer han att gå ut i Kristi anda för att tala med människor. Smord för uppgiften bär han med sig paradisets atmosfär. Hans ord kommer att vara väl valda och hans ansikte avspegla hans Mästares bild. Han kommer att vara världens ljus, ett levande brev som är känt och läst av alla människor.  

11 10 1887 Review and Herald Från Voh Winkel, Preussen, till Köbenhavn, Danmark.    
Vi reste från Preussen kl 7 på morgonen till Gladbach. Vi fann att detta var en stor stad. Br Doerner mötte oss vid  högkvarteret och tog en hästdroska, som körde oss till sr Doerners  hem. Sr Doerner är mor till br Doerner. Hennes två döttrar bor hos henne och de har vår tro. Frukosten var i ordninggjord och väntade på oss, men jag kunde inte äta, för jag var kanppast ens stark nog för att kunna sitta. Vi hade fått en inbjudan att besöka br Doerners familj. På vägen dit slängde vagnen hit och dit och det såg ut som om den hade gått sönder. Vi  steg snabbt ur droskan och  fann att fyllningsdelarna hade hade lossnat från  vagnen. Denna plötsliga förskjutning gjorde oss först lite oroliga, tills vi förstod att ingenting hade gått sönder. De  var i själva verket så, att när vagnen gjordes i ordning och  fyllningsdelarna sattes på plats hade man glömt att sätta dit hjulsprintarna, som fäste fyllningen vid vagnen. Denna försummelse skulle ha kunna t förorsaka en allvarlig olycka. Som det nu var, hade vi bara kastas tillbaka.    
Hur många timliga ting låter inte någon liten sprint vara lös i  maskineriet eller åkdonet och resultatet är en förlust av människoliv, för de små sprintarna och skruvarna håller ihop hela maskineriet, så att alla delar fungerar och samverkar. Vilket underbart maskineri är inte det mänskliga sinnet!  Skulle delar av det lossna och man inte skulle bry sig om det utan göra allting slumpartat, hur mycket lidande skulle då inte bli resultatet och vilken dödlighet skulle då inte bli följden! Hur många missöden och olyckor skulle det inte föra till, som ideligen skulle störa lugnet i församlingen! Hur beroende är inte dödliga varelser av Gud varje ögonblick för att få tankar i rätt tid, så att man kan göra det som är rätt i denna värld som hela tiden är i farten! Vad kunde vi göra utan visdom från en allvis Gud i det som händer oss varje dag? Jag kände tacksamhet till Gud av hela mitt hjärta för den stora kärlek och omsorg som han hela tiden visar människors barn och sorg över att så få lägger märke till Guds hand i  sina liv.    
Denna olycka kan man tillämpa på det andliga livet. Hur många gör inte misstag i det andliga livet, eftersom de misslyckas att göra sitt arbete noggrant i ett och allt. Och av rörelserna i församlingen att döma är det tydligt att skruvar är glömda som borde ha använts.  Resultatet är många missöden och olyckor som hela tiden stör lugnet. Det är många ryckiga rörelser, eftersom någon inte tänker sig för och utövar visdom, gudsfruktan och tro. Det fäste vi har i Gud lossnar. Han är källan till all visdom. Om var och en troget hade gjort sin del, gjort sitt arbete som för Herren och trofast utfört sin plikt, skulle församlingen vara ett klart lysande ljus i världen. Många känner emellertid inte att dessa skruvar, som inte sitter där de borde i församlingslivets disciplin och andliga fostran, är deras individuella ansvar, att det beror på dem om saker och ting bringas i överensstämmelse och sätts på sin rätta plats.. Det första som inträffar är att allt glider i sär och att det inte blir någon samverkan.    
När allt hade satts ihop igen med de två små skruvarna, gick resan vidae utan svårigheter. Sr Doerner mötte oss vid grinden med ett välkommen som uttrycktes i hennes vänliga ansikte. Det hon sa var fyllt av en glad välkomst och hennes ord tolkades för oss av församlingens äldste, br Conradi. Vi hälsade på de små och tänkte på Jesu ord: "Guds rike tillhör sådana som de".( Bibel 2000 ) De var rena och oskyldiga .De var hushållets skatter. I mitt hjärta bad jag en tyst bön att de skulle fostras och tränas för honom och bevaras rena och fläckfria från fördärvet i världen och ill sist skina i Herrens gårdar däruppe. Modern har ett särskilt ansvar att forma och gestalta dessa unga sinnen för att de skall  skina i Guds paradis. Far och mor har ett arbete att utföra, ett  allvarligt, ihållande arbete för att ge princip efter princip, föreskrift efter föreskrift, lite här och lite där. Om de gör sin del i tro kommer Gud inte att svika att göra sin del helt och fullt.    
Omkring br. Doerners bostad finns det välskötta tomter prydda med en mängd träd, buskar och blommor. Vi ska se Guds verk i naturens skönhet och njuta av det. I dessa verk ska vi läsa om Guds kärlek till människan, som alltid borde framkalla våra hjärtans kärlek och tacksamma svar till Skaparen. När vi ser på det som har naturlig ljuvlighet  upplever vi att det alltid har ett uppmjukande och mildrande inflytande på sinnet och karaktären och dessa ting i naturen uttrycker Guds kärlek till människan., för Gud älskar det som är vackert. Buskarna och blommorna med deras olika färgnyanser är Guds predikanter, som lyfter sinnet från naturen till naturens Gud. Kristus, världens Återlösare, gav dessa blommar naturlig skönhet, för att vi skulle glädja oss över sinnesintrycken och för att jordens innevånare skulle få undervisning om Guds kärlek och omsorg..De skulle förstå att han hela tiden arbetar för sina barns lycka och välgång - för att undervisa dem om att Gud älskar det vackra. Jesus sa: "Se på ängens liljor, hur de växer. De arbetar inte och spinner inte. Men jag säger er att inte ens Salomo i all sin prakt var klädd som en av dem." Matt 6:28, 29    
Om vårt sinne är öppet för Guds Andes påverkan kan vi lära mycket av naturens enkelhet och skönhet. Jag känner mig alltid beklämd i de bullrande storstäderna där det inte finns någonting annat än hus att se på. Blommorna har alltid något att lära oss. Buskarna och blommorna drar till sig de för dem värdefulla beståndsdelarna ur luften och jorden för att frambringa sina sköna knoppar och blommor som vi gläder oss över. De är Guds "predikanter" och vi gör klokt i att tänka över vad de lär oss.    
På samma sätt har Gud gett oss de dyrbara löftena i sitt ord. Bibeln öppnar sig för oss som en Guds trädgård och dess löften lyser emot oss som sköna blommor. Gud leder särskilt vår uppmärksamhet till de löften som har särskild betydelse för oss. Genom dessa löften kan vi lära känna Guds väsen och förstå hans kärlek till oss. De utgör den grund på vilken vår tro vilar och är ett stöd och en styrka för vår tro och vårt hopp, och genom dem skall vi fröjdas i Gud och inandas himmelens väldoft. Genom sina dyrbara löften drar han framtidens slöja åt sidan och låter oss skymta något av det som han har berett åt dem som älskar honom. Och ändå "vad ögat inte har sett och örat inte hört och människohjärtat inte kunnat ana,vad Gud har berett åt dem som älskar honom."  1 Kor 2:9    
Alla dessa löften, alla dessa försäkringar i Guds ords trädgård är för oss ett uttryck för Guds kärlek till människan. Vi bör inte betrakta dessa ting vårdslöst eller likgiltigt. Men på samma sätt som vi njuter av de vackra blommorna, i vår brors trädgård och andas in deras väldoft, och fröjdas över dess skönhet och väldoft, skall vi tillgodogöra oss Guds löften, ett i taget, och undersöka dem noga från varje sida - tillägna oss dess rikedom och låta dem trösta, uppmuntra och styrka oss. Gud har försett oss med allt vad vi behöver. Guds löften är till för den som är utan vänner, den som är fattig, den rike, den som är sjuk, den som sörjer - alla kan få den hjälp de behöver om de endast vill och i tro tar emot löftena. Gud sprider sina välsignelser för att lysa upp den mörka levnadsvägen och vi skulle med tacksamt hjärta ta emot all denna tröst och dessa bevis på Guds kärlek.    
Men här, på  denna underbara plats, kom tankar på förgänglighetens lidande och sorg. Vi blev ledsna över att få höra att den tretvinnade tråd, som hade forenat dessa bröder i tro och i timliga intressen, snart skulle slitas isär.Den äldste av de tre led av en svår smärta och kunde aldrig bli bra igen; så såg det ut rent mänskligt sett. Hur dyrbart är dock inte hoppet och tron på Guds löften för dem, som förlorar sina kära  i denna världen. Guds löften visar dem  det kommande eviga livet.. De kan fästa sitt hopp vid osynliga verkligheter i den värld som skall komma Kristus har låtit människor uppstå från de döda som en första  frukt. Hopp och tro styrker människan i det inre så att. Hon kan  gå igenom gravens mörka skuggor i full förvissning om att hon skall kallas fram till ett odödligt liv på uppståndelsens morgon. Guds paradis, de saligas hem! Där skall alla tårar torkas bort från alla ansikten!  När Kristua kommer för andra gången för att " väcka förundran hos alla som tror" (1 Tess 1:10 ), skall döden uppslukas i seger och det skall inte mer finnas sjukdom och sorg och död.! Vi har fått ett rikt löfte: "Saliga är de som tvättar sina kläder. De skall få rätt till livets träd och få komma in i staden genom dess portar." Upp 22: 14 ( Översättningen från King James Bibel, vilken citeras i teksen skulle på svenska lyda:"Saliga är de som gör Hans bud, så att de kan ha rätt till livets träd och kan komma in i staden genom dess portar." ) Är inte detta löfte rikt och fullt av tröst för dem som älskar Gud? Och detta löfte kan man finna i Guds ords trädgård.:"Han skall ge var och en efter hans gärningar, evigt liv åt dem som uthålligt gör det goda och söker härlighet och ära och odödlighet." Rom 2:6,7 Paulus förklarar: "Vår nöd som varar ett ögonblick och väger lätt, bereder åt oss på ett oändligt rikt sätt en härlighet, som väger tungt och varar i evighet. Vi riktar inte blicken mot det synliga utan mot det osynliga. Ty det synliga är förgängligt, men det osynliga är evigt.". 2 Kor 4:17,18    
Den tredje maj var en helgdag, annandag pingst. Den dagen utfördes inget arbete i fabrikerna. Flaggorna  vajade från många byggnader och människoskaror banade sig väg till kyrkorna. Den stora räkenskapsdagen kommer när det gäller helgdagar i hela Europa och här är det många helgdagar.    
KL 5 på eftermiddagen talade jag till dem som samlats om Joh. 15 1-3. Br Conradi tolkade till tyska. Sanningen var en verklighet för mig och jag kände precis att Gud gav mig särskild styrka och  lät mig få del av den Helige Ande medan jag talade. Jag såg framför mig en  församling med gott förstånd, som bara hade fått små förmåner och som de predikande bröderna  inte hade lagt ned mycket arbete för. Vi hoppas och ber att detta möte kan visa sig vara till välsignelse för dem som var där. Br Conradi nämnde ett önskemål om bön  för den plågade,sjuke brodern och för de förböner, som de som samlats och hade tro, hade sänt upp. Vi kände att Gud älskade honom och bönföll ödmjukt för denne sjuke och plågade, som höll på att förlora greppet om livet. När vi lade fram hans sak inför Herren, kände vi en försäkran om Guds kärlek också i hans smärta. Vi upplevde att Gud älskade honom och att Gud skulle göra det som var bäst för den lidande brodern och hans plågade familj och för Sitt eget namns ära. Vi kunde bara lämna saken i Guds händer, för han älskar sina lidande barn och fördelar sin nåd i proportion till varje prövninng.    
Tisdagen den 31 maj omkring kl 11 hade vi tagit plats på tåget till Hamburg. På vår resa till Köpenhamn i Danmark, där vi skulle hålla åtskilliga möten. I Düsseldorf bytte vi tåg och blev tvingade att vänta i två timmar pi järnvägsstationen. Här fick vi tillfälle att studera den mänskliga naturen. Damerna kom in, tog av sig ytterkläderna och betraktade sedan sig själva från alla sidor för att se om deras klädsel var oklanderlig. Därefter måste de lägga på litet extra puder i ansiktet. De dröjde länge framför spegeln för att ordna sin klädsel, så att deras utseende kunde bli det bästa möjliga. Jag tänkte på Guds lag, den stora moralspegel i vilken syndaren kan betrakta sig själv för att upptäcka bristerna i sin karaktär. Om alla ville studera Guds lag - karaktärens moraliska mittstock - lika flitigt och kritiskt som många studerar sitt yttre i spegeln - med avsikt att rätta till och avhjälpa varje brist i karaktären, vilken förvandling skulle man di inte med säkerhet kunna vänta sig att få se. "Ty om någon är ordets hörare, men icke dess görare, si är han lik en man, som betraktar sitt ansikte i en spegel: när han har betraktat sig däri, gir han sin väg och förgäter strax, hurudan han var." (Jak. 1: 23, 24.)    
Det finns många som upptäcker sina egna brister när de ser in i Guds moralspegel, hans lag. Men de har si många ginger hört att "det enda som betyder något är att tro" Bara tro att Jesus har gjort allt och att du ingenting kan göra.," att när de har vågat se sig i spegeln, gir de strax därifrån med alla sina fel i behåll och med dessa ord: "Jesus har uträttat alltsammans för oss." Dessa representerar den person som Jakob beskrivit för oss - mannen som ser sig själv och sedan gir sin väg och glömmer vad slags människa han var. "Var ordets görare, inte bara dess hörare, annars bedrar ni er själva. Jakob har talat om för oss vad som skall göras. Lägg därför bort all orenhet och all ondska och ta ödmjukt emot ordet, som är inplanterat i er och som har makt att frälsa era själar." Tro och handlande är de två åror man miste använda för att tvinga biten upp mot världslighetens, stolthetens och fåfängans ström. Om man inte använder dem kommer biten att driva med strömmen till undergång. Må Gud hjälpa oss att ha omsorg om vår inre prydnad, att vara lika omsorgsfulla att bringa sinnet i ordning som när vi ordnar vårt yttre!    
Vi var glada när vi kunde lämna förvirringen och få sätta oss i lugn och ro i vår kupe i tåget, som vi skulle åka med på vår resa till Köpenhamn. Vi skulle inte byta tåg förrän i Altona, en halv timmes resa från Hamburg. Vi säg att det var en stor brand, när vi närmade oss Hamburg. Lågorna tycktes nå upp till himlen ovanför oss. De lyste upp allt runt omkring.  Det var ett storslaget sceneri. Vi fick veta att fartyg och packhus stod i brand på grund av  bensin som hade exploderat.    
Det sista tågbytet skedde i Altona och sedan blev vi inte störda förrän efter kl tre på morgonen, då vi skulle in i en annan vagn, som skulle till färjan. Vi  var ombord på båten i en halvtimme och så var vi på tåget igen. Vi reste över ön i två timmar. Därefter gick vi åter ombord på en båt..Det var en mycket jämn och behaglig överfart., som tog omkring två timmar. Sedan skulle vi återigen byta till tåg. Där blev vi gynnade med en egen kupe och behövde inte göra något mer byte.  

13 03 1888 Review and Herald Arbetets nödvändighet    
Vi har ett heligt budskap att förmedla till världen. Den tredje ängelns budskap är inte ett mänskligt påfund eller ett fantasifoster. Det är Guds allvarliga sanning för dessa sista dagar. Det är en sista varnande förmaning till en mänsklighet som håller på att gå förlorad. Detta sanna budskap kommer inte för att tillfredsställa eller behaga vårt intellekt. Det innebär ett omsorgsfullt och uppoffrande arbete av alla, som är villiga att ta emot denna heliga undervisning. Guds bud och Jesu vittnesbörd måste bli uppmärksammat i hela världen. Frälsarens ankomst måste klart förkunnas. Domsscenerna måste tydligt framställas för de ovetande människorna. Hjärtan måste uppväckas, så att de inser allvaret av prövotidens sista timmar och nödvändigheten av att förbereda sig för att möta sin Gud.    
Det ljus som lyser på din väg har inte getts till dig bara för att du skall kunna glädja dig över det, förstå Skriften bättre och se din livsväg klarare, utan också för att du skall kunna förmedla sanningens ljus till dina medmänniskor. Vi skall vara Kristi medarbetare. Det är vår plikt att följa det exempel, som Jesus gav oss under Sitt liv här på jorden. Han levde inte ett lättjefullt och självupptaget liv, utan ansträngde Sig för att uthålligt, outtröttligt och med djupt allvar frälsa den förlorade mänskligheten. Från krubban till Golgata följde Han självförnekelsens väg och försökte inte att dra sig undan betungande uppgifter, tröttande resor eller arbete och bekymmer, som gjorde Honom utmattad. Han sade: "Så har inte heller Människosonen kommit för att bli tjänad utan för att tjäna och ge sitt liv till lösen för många." (Matt. 20:28)    
När Jesus var bara tolv år gammal, fann man Guds Son bland de lärda rabbinerna, i färd med att uträtta Sitt uppdrag. När Han tillfrågades om varför Han stannade kvar efter högtiden, svarade Han: "Visste ni inte att jag måste ägna mig åt det som tillhör min fader?". (Luk 2:49). Detta var det enda stora målet för Hans liv. Allt annat kom i andra hand. Det var Hans mat och dryck att göra Guds vilja och att avsluta Hans verk. Hans eget jag och Hans själviska intressen hade ingen del i Hans arbete. Kärleken till Gud och människor fyllde hela Hans hjärta och lämnade ingen plats för själviskhet att växa i Hans liv. Jesus förklarar: "Så länge det är dag måste vi göra hans gärningar som har sänt mig. Natten kommer, då ingen kan arbeta". (Joh. 9:4)    
Jesus och Hans lärjungar var omgivna av ofördragsamhet, stolthet, fördomar, otro och hat. Människors tankar var fyllda med falska läror och inget annat än förenade, uthålliga ansträngningar skulle kunna få arbetet att bära frukt. Det väldiga arbetet med att frälsa själar kunde emellertid inte skjutas åt sidan, därför att svårigheter hopades. Det stod skrivet om Guds Son, att "Han skall inte förtröttas eller brytas ner". (Jes. 42:4). Det ligger ett betydande arbete framför oss. Det arbete som himlen tar aktiv del i, har Kristus anförtrott Kristi församling. Jesus sade: "Och detta evangelium om riket skall predikas i hela världen till ett vittnesbörd för alla folk, och sedan skall slutet komma". (Matt. 24:14) Arbetet är i vår tid förenat med samma svårigheter, som Jesus måste möta och som reformatorer i alla tider har varit tvungna att övervinna. Vi måste sätta in vår vilja på Kristi sida och gå framåt i fast tillit till Gud.    
Det var Jesu apostlars uppgift att utbilda män och kvinnor till att förkunna det goda budskapet om den korsfäste och uppståndne Frälsaren. Varenda människa, som har blivit omvänd till att tro på evangeliet, har därigenom känt en helig skyldighet att undervisa andra om frälsningens väg. Det är den ande, som borde besjäla oss. Men här är det en stor skillnad mellan den första församlingen och den nuvarande. Detta är orsaken till, att det inte finns mer ande och kraft i våra kristna liv. Om ni skulle ta upp det arbete, som Kristus planerade att Hans lärjungar skulle utföra, och vinna själar för sanningen, skulle ni känna ett behov av en djupare erfarenhet och en större kunskap om himmelska ting. Ni skulle hungra och törsta efter rättfärdighet. Ni skulle enträget be till Gud och er tro skulle stärkas och era själar skulle inhämta mer dryck vid frälsningens källa. Motstånd och frestelser kommer att driva er till bibelstudium och bön. Och ni skulle gå framåt som Guds medarbetare, som öppnar Skrifterna för andra. Ni skulle växa i nåd och kunskap om sanningen och er erfarenhet skulle bli rik och uppenbar. Plikten att arbeta för människors frälsning vilar på alla, som själva är omvända. Det är ert privilegium att besöka era grannar och bli ljusspridare, där ni bor. Denna personliga insats kommer att fullborda ett ovärderligt uppdrag och kommer att möta himlens bifall.    
Gå och arbeta, bröder! Guds välvilja vilar inte bara över årsmöten och evangeliska kampanjer. Den osjälviska kärlekens ödmjuka ansträngningar kommer att bli välsignade och rikt belönade. Gör vad ni kan och Gud kommer att öka er förmåga. Låt ingen församling anse, att den är för obetydlig för att utöva ett inflytande eller utföra en tjänst i det stora arbetet i vår tid. Låt ingen ursäkta sig med, att det finns andra som har särskilda gåvor att använda i den här saken . Gör er del. Gud kommer inte att ursäkta någon. Jesus har gett varje människa hennes särskilda uppgift och Han kommer att löna "var och en efter hans gärningar". (Upp. 22:12) "Efter deras gärningar skall han vedergälla dem" (Jes. 59:18). Var och en kommer att bli dömd utifrån sina gärningar och skall "stå till svars på domens dag". (Matt. 12:36)    
Det finns ett stort behov av systematiskt arbete. Men där somliga av er har kommit långt och planerar och är redo för uppgiften, upptar fienden fältet fullständigt med trollbindande lögner. Människors uppmärksamhet fångas därför helt av mästerlögnarens bedrägerier. Dessa sökande människors sinnen var tveksamma inför Bibelns sanningar. Om de hade haft möjlighet till det, skulle de ha tagit emot budskapet med ett öppet sinne. Men eftersom de har tagit emot irrläror, är det dubbelt så svårt att få dem att undersöka bevisen för vår tro.    
Inled arbetet var som helst och överallt. Gör det som ligger dig närmast, där du bor, hur oansenligt och litet uppskattat det än verkar vara. Arbeta endast för Guds ära och dina medmänniskors bästa. Glöm dig själv genom att med uppriktiga avsikter och under allvarlig bön arbeta för Honom, som dog för att du skulle kunna leva. Gå till dina grannar den ene efter den andre och skapa en nära relation till dem, tills deras hjärtan värms av ditt osjälviska intresse och din kärlek. Visa din sympati för dem, be för dem, sök finna anledningar till att göra något för dem. Om det ges tillfälle så försök inbjuda några få och öppna Guds Ord till att upplysa deras mörka sinnen.  Var vaksam, som den som skall göra räkenskap för människosjälar. Gör det mesta möjliga av de förmåner, som Gud ger dig genom att låta dig arbeta tillsammans med Honom i Hans vingård. Försumma inte att tala med dina grannar och visa dem all den vänlighet du kan, så att du "i varje fall skall frälsa några". (1 Kor. 9: 22) Vi behöver mer av den ande, som fick Paulus att gå från hem till hem och under tårar uppmana människor att "omvända sig till Gud och tro på vår Herre Jesus". (Apg. 20:21)     
När väckelse uppstår i en församling, beror det på, att någon enskild allvarligt söker Guds välsignelse. Den personen hungrar och törstar efter Gud och ber i tro och hans böner besvaras därefter. Han arbetar allvarligt, djupt medveten om sitt beroende av Herren. Andra väcks till att söka samma välsignelse. En tid av vederkvickelse kommer till deras hjärtan. Det omfattande arbetet kommer inte att försummas. De stora planerna kommer att läggas i rätt tid. Men personligt arbete för vänner och grannar kommer att uträtta mycket mer, än man kunde ha trott. Själar som Kristus gick i döden för går förlorade, därför att detta arbete blir försummat. En människosjäl har ett gränslöst stort värde - det vittnar Golgata om. En själ, som vunnits för sanningen kommer att vara ett redskap till att vinna andra. Resultatet kommer att bli en ständigt ökad välsignelse och frälsning. Ditt arbete kan kanske uträtta mer gott än de stora mötena, om dessa genomförs utan personligt engagemang. Om båda arbetar tillsammans under Guds välsignelse, kan resultatet bli ännu bättre. Om det emellertid bara finns möjlighet till den ena formen av missionsarbete, så låt det bli bibelstudium i hemmen med personlig vädjan och privata samtal med familjens medlemmar - inte om oväsentliga saker, utan om frälsningens omfattande grundtankar. Låt människor förstå, att du bär på en börda för deras frälsning.    
De, som har varit mest framgångsrika som själavinnare, har varit män och kvinnor, som inte var stolta över sin egen förmåga, utan gick fram i ödmjukhet och tro. Guds kraft samarbetade  med deras ansträngningar för att övertyga och omvända de människors hjärtan, som de vädjade till. Jesus arbetade på samma sätt. Han kom i personlig kontakt med dem, som Han ville hjälpa. Hur ofta samlade Han inte med några få omkring Sig och började Sin värdefulla undervisning. Den ene efter den andre av de förbipasserande stannade upp för att lyssna, tills en stor skara med förundran och vördnad lyssnade till Guds ord från den himlasände Läraren. Han väntade inte på att stora församlingar skulle samlas. De största sanningarna uppenbarades för enskilda personer. Kvinnan vid brunnen i Samaria hörde de förunderliga orden: "... den som dricker av det vatten jag ger honom skall aldrig någonsin trösta.  Det vatten jag ger skall i honom bli en källa, som flödar fram och ger evigt liv." (Joh. 4:14)     
Samtalet med den ödmjuka samaritiska kvinnan var inte förgäves. De ord, som föll från den gudomlige Läraren, gjorde ett djupt intryck på den som lyssnade. Hon gav Honom med glädje sitt erkännande. Hon kände kraften i Hans heliga karaktär och märkte det himmelska inflytande, som åtföljde de sanningens Ord, som Han talade. Fullkomlig tillit fyllde hennes hjärta. Hon glömde sitt ärende vid brunnen och skyndade sig hem för att göra Honom känd för invånarna i staden. Många lämnade sitt arbete för att komma till den främmande vid Jakobs brunn. De ställde frågor till Honom och tog ivrigt emot förklaringar på många saker som de tidigare inte hade förstått. Deras rådvillhet började försvinna. De var som människor i mörker, som plötsligt fann en ljusstråle, som ledde dem ut i dagsljuset. Trött och hungrig satt Jesus där och spred välsignelse omkring sig. Den enda själ som Han arbetade med, blev ett redskap för att nå andra och föra dem till världens Frälsare.    
Det är just på det här sättet, som Guds verk har haft framgång i världen. Om du låter ditt ljus lysa, kommer andra att bli upplysta. Jesus sade: "Gå ut på vägar och stigar och uppmana enträget människor att komma in, så att mitt hus blir fullt." (Luk 14:23) Detta betyder arbete. Overksamhet och kristen tro hör inte ihop. Vår stora otillräcklighet i det kristna livet beror på, att vi inte arbetar för Herren. Musklerna i din kropp kommer att försvagas och bli oanvändbara om de inte får träning. Så är det också på det andliga området. Om du vill bli stark, måste du träna upp dina krafter. Ta ditt kors på dig och bär dina bördor - gå fram i tro på Guds löften. Ta Kristi ok på dig och du kommer att erfara sanningen i Hans ord: "Då skall ni finna ro för era själar". (Matt 11:29) Förklara Bibeln för någon som inte förstår den, så kommer du inte att klaga över trötthet och brist på intresse för sanningen. Ditt hjärta kommer att väckas och börja bekymra sig för själars frälsning. Glädje över att få vittna om tron kommer att fylla ditt hjärta och du kommer att förstå att: "Den frikostige blir rikligen mättad, den som vederkvicker andra blir själv vederkvickt". (Ordspr. 11:25) Gör anspråk på Guds löften med en levande tro. Har Han inte sagt: "Bed och ni skall få, sök och ni skall finna, bulta och dörren skall öppnas för er. Ty var och en som ber, han får, och den som söker, han finner, och för den som bultar skall dörren öppnas." (Matt. 5:7-8) " "Men han skall be i tro och inte tvivla". (Jak. 1:6)     
Det finns alltför många dolda begåvningar. Måtte de alla komma till användning i Mästarens tjänst, så att Han vid Sin återkomst kan få igen Sitt "med ränta", och du själv blir rikt välsignad. (Matt. 25:27) När Jesus lämnade den här världen, överlämnade Han Sitt uppdrag till varje människa. Att stå arbetslös är en ursäkt som är oförsvarlig. Att "stå arbetslösa" är orsaken till problem mellan bröder. (Matt. 20:3) Satan kommer nämligen att fylla de sysslolösas sinnen med sina egna planer och sätta dem i arbete. Ditt sysslolösa hjärta och sinne ger honom en plats att så ut tvivel och skepsis. De som inte har något att göra, får tid över för skvaller, tomt prat, sarkasmer och ryktesspridning. Att "stå sysslolösa" vållar split i Kristi församling och ger den ett dåligt rykte. Jesus säger: "... den, som inte samlar med mig, han skingrar".    
Guds lag trampas under fötterna och förbundets blod ringaktas. Kan vi två våra händer och säga, att vi inte har någon uppgift? Låt oss vakna upp! Kampen pågår just nu. Den sista stora striden mellan sanning och lögn närmar sig.  Låt oss under Prins Emanuels blodbestänkta standar kämpa trons goda kamp och vinna evig ära. Sanningen kommer att segra och vi kan bli mer än segervinnare genom Honom, som har älskat oss. Den dyrbara prövotiden håller på att närma sig sitt slut. Låt oss se till, att vårt arbete kan bestå, så vi kan ära vår himmelske Fader och bli redskap till att frälsa själar, som Kristus har offrat Sitt liv för.  

27 03 1888 Review and Herald Ingenting är dolt    
     " Därför att domen inte genast fälls över det onda, styrks människors barn att göra det som är ont."( Pred 8:11)    
     Århundrade efter århundrade av synd har svept över vår värld. Fastän Gud har gett exempel på vad som kommer att drabba dem som gör det onda och har sänt enträgna böner med varning och tillrättavisning till mänskligheten, är det ändå så, att människor har missbrukat hans nåd. De har vandrat efter sina egna hjärtans tankar, eftersom han i sitt tålamod har gett syndare nya tillfällen och förlängt deras nådatid och inte har verkställt sina fällande domar. De har inte brytt sig om Guds råd och inte heller gett akt på hans tillrättavisning. De har sagt: "Hur kan Gud veta?" och "Finns det någon kunskap hos den Allre Högste?" De har handlat som om himmelens och  jordens skapare inte hade någon förmåga att se deras vägar, ingen lag att styra sina skapade varelser med och ingen aktning för rätt och rättvisa.    
     Om de som tänker på att begå brott var säkra på att de snabbt skulle bli upptäckta och avslöjade, skulle rädslan för upptäckt, vanära och lidande hindra dem från upproriska handlingar. Frestaren har emellertid lett människor att tro, att de kan skyla över vetskapen om sin skuld från Guds och människors ögon. Hur ivrigt söker inte den skyldige dölja sin verkliga karaktär! Han får det att se ut som om han är ärlig och oskyldig. Han bevakar omsorgsfullt varje möjlighet till upptäckt av hans synd. Överträdare går mörka och hemliga stigar. De hatar ljuset och vill inte komma till ljuset, eftersom deras gärningar är onda. De har hela tiden behov av att finna på medel för att dölja orenheten i sitt inre och de kan kanske lyckas undgå att bli avslöjade av människor, men det finns inget knep som kan skydda dem från den Eviges allseende öga. Sanningens ord säger: "Ingenting är dolt som inte skall uppenbaras, och ingenting är gömt som inte skall komma i dagen." ( Matt 10:26 )    
     Denna bedrägeriets anda hos dem som gör det onda kommer från deras fader, djävulen. Till och med i himlen, inför Guds ljus och härlighet, trodde Satan att han kunde dölja sina hemliga tankar och upproriska rådslut. Han använde sig av en så raffinerad vishet, när det gällde att dölja sin verkliga karaktär och sina syften, att legioner av himmelska änglar blev bedragna och avföll från troheten mot Gud för att tjäna mörkrets furste.  Samma slags bedrägeri framställs av dem som deltar i Satans fiendskap och följer hans kurs i upproret mot Guds bud. Att skyla över syndens avskyvärda förbrytelser med en kappa av ljus och oskuld är något som den onde har brukat göra ända från början. På det sättet har han varit framgångsrik i att locka själar till överträdelse och undergång.    
     Det finns många som bekänner Kristi namn utan att tjäna honom. De har prytt sig med en bekännelse till gudfruktighet och genom just denna handling har de dragit på sig en ännu hårdare dom och har blivit mer svekfulla och framgångsrika redskap i Satans tjänst till själars fördärv. De som bekänner att de håller Guds bud är inte alla Himlens trofasta tjänare. De ärar Gud med sina läppar, men deras hjärtan är långt ifrån honom. Tror de att de kan dölja sina vägar för honom, som prövar hjärtats hemliga tankar och rannsakar det hemliga motivet till varje ord och handling?     
     Måtte ingen försöka slippa att ta dessa ord till sitt hjärta och ange som ursäkt att han inte är skyldig till att det har uppstått synd. Har ni inte varit skyldiga till att begå synder, som enligt ert begränsade omdöme har obetydliga följder? Det inspirerade ordet säger: "Sträva efter frid med alla och efter helgelse.Ty utan helgelse kommer ingen att se Herren." ( Hebr 12;14 ) Det finns behov av att varje själ skall ödmjuka sig inför Gud och söka Kristi rättfärdighet.  Minsta överseende med det som är orätt, som vi ger näring åt i hjärtat, kommer att skilja oss från Himlens hjälp och gemenskap. När vi söker Gud av hela vårt hjärta, har vi löftet att han skall låta sig finnas.    
"Den lön, som synden giver, är döden." ( Rom. 6:23 ) Hur liten man än må anse en synd vara, håller man fast vid den endast på bekostnad av evigt liv. Det som vi inte vinner seger över kommer att besegra oss och frambringa vår undergång. Vi måste tvätta vår karaktärs klädnad i Lammets blod tills den är vit och utan fläckar.    
    Adam och Eva intalade sig själva att när det gällde en så liten sak som den förbjudna frukten, kunde det inte bli så allvarliga följder som Gud hade sagt. Men denna ringa sak var synd, överträdelse av Guds oföränderliga och heliga lag, och den öppnade dödens portar och åstadkom obeskrivlig olycka för världen. Under alla tider har det uppstigit ett ständigt klagorop från jorden och hela skapelsen suckar och våndas som följd av människans olydnad. Själva himmelen har känt följderna av människans uppror mot Gud. Golgata står som ett minnesmärke över det förunderliga offer som gavs till försoning för överträdelsen av Guds lag. Låt oss inte betrakta synden såsom någonting likgiltigt! Är inte Guds Sons händer och fötter och sida ett evigt vittnesbörd för hela universum om syndens oändliga ondska och förbannelse?     
Ack, att alla, både gamla och unga, skulle få en rätt förståelse av syndens fruktansvärda natur! Ack, att alla skulle få en rätt förståelse av hur stötande och sårande synden är för Gud och hur skadlig den är för människan. Sanningens ord säger: Tänk om alla kunde få en rätt förståelse av hur sårande och stötande synden är för Gud och hur den skadar människan. Sanningens ord säger: "Ni skall veta att er synd kommer att drabba er." ( 4 Mos 32:23 ) Varje handling som du utfört i ditt liv kommer att bli känd och framstå som den verkligen är. Det kan hända att dina hemliga onda gärningar avslöjas redan i detta livet genom något oväntat, som Gud låter hända. Men skulle du lyckas dölja din sanna karaktär för människors ögon, kommer det en dag ett oundvikligt avslöjande. Det väntar på var och en som inte ångrar sina synder och vänder sig från allt ont i Jesu Kristi kraft, han som har dött för att vi skulle få leva. Bibeln förklarar: "Gud skall föra alla gärningar fram i domen, med allt som är fördolt, vare sig det är gott eller ont." ( Pred. 12: 14 ) Det finns inte en skugga av tvivel om denna sak. All synd som man inte har ångrat och lämnat, kommer inte att bli förlåten och utstruken ur räkenskapens böcker, men kommer att stå där och vittna mot syndaren på Herrens dag.    
Han kan ha begått sina onda gärningar i dagsljus eller i mörker, men de var öppna och tydliga inför honom som vi har att göra med. Guds änglar var vittnen till människors synd och registrerade den i räkenskapens böcker, som inte innehåller några fel. De som inte ångrar sig kommer inte att lyckas slippa följderna utan får igen för sina gärningar. Synden må döljas, förnekas, hemlighållas av far, mor, hustru, barn och umgängeskrets. Inga andra än den skyldige må ha den ringaste misstanke om orätt, men för himmelens intelligenta väsen ligger allt blottat. Den mörkaste natts mörker, de hemligaste av alla bedrägeriets konstgrepp är inte tillräckliga för att dölja en enda tanke för den Allsmäktiges insyn. David hade en förståelse av detta när han utropade: "Vart skall jag gå för din Ande, vart skall jag fly för ditt ansikte? Om jag far upp till himlen,är du där, bäddar jag åt mig i dödsriket, är du där. Om jag säger: ´Må mörker falla över mig och ljuset bli natt omkring mig´, så är inte mörkret mörkt för dig, natten skall lysa som dagen och mörkret vara som ljuset." ( Ps 139:7,8,11,12 )     
Herren såg Adam och Eva då de tog av den förbjudna frukten. I medvetande om sin skuld flydde de från hans närhet och "gömde sig", men Gud såg dem. De kunde inte dölja sin synd för hans blick. Då Kain dödade sin bror tänkte han dölja sin förbrytelse genom att neka till vad han gjort, men Herren sade: "Din broders blod ropar till mig från jorden." (1 Mos. 4: 10.) Synderna, som jordens innevånare begick före floden, antecknades och bokfördes i himlen. Eftersom de inte ångrade sig då Noa predikade drabbades de av undergång. Gud såg fördärvet i det tygellösa Sodom och efter det att Lot och hans familj skyndsamt förts bort från dess gränser lät han eld regna över staden och den blev lagd i aska. Han gjorde den till "ett exempel på vad som skulle hända de ogudaktiga". När världens Frälsare vandrade bland människorna och uthärdade förolämpning, tilträttavisning  och hån, iakttog Fadern varje kränkning. Varje förlöjligande, varje hånleende, varje hatfull handling och varje skymf noterades i minnesböckerna. Den judiska nationen genomled fruktansvärda straffdomar därför att man förkastade himmelens Herre, men deras handlingar fick inte sin fulla vedergällning. De som hånade och korsfäste Guds Son skall komma upp ur sina gravar och de gärningar, som de har gjort i hemlighet och mörker, liksom de som har gjorts i dagsljus, kommer att visas fram för dem, då de träder fram inför den oändlige Fadern. Varje överträdelse kommer att få sin rättvisa lön på den slutliga vedergällningens dag.    
All synd som inte ångras och bekänns blir stående kvar i räkenskapens böcker. Den blir inte utplånad, den kommer inte att i förväg sändas till doms för att utplånas genom Jesu försonande blod. Varje enskild människas synder kommer alla att registreras med exakt noggrannhet. Ljuset från Guds lag som genomtränger allt skall pröva varje mörkrets hemlighet. Guds fördömelse över dem som förkastat hans nåd kommer att stå i proportion till deras ljus, deras möjligheter och deras kunskap om Guds krav.    
Det slutliga avgörandets dag ligger alldeles framför oss. I denna högtidliga och vördnadsfyllda stund kommer mannens otrohet att uppenbaras för hustrun och hustruns otrohet att avslöjas för mannen. Föräldrar kommer då för första gången att få veta hur deras barns verkliga karaktärer var, och barn kommer att få se de felsteg och misstag, som fläckade ner deras föräldrars liv. Mannen, som stal från sin granne genom att lämna falska uppgifter, kommer inte att kunna fly med det som han vunnit på orätt sätt. Gud har exakta upplysningar om detta i sina böcker. Han känner till varje orättfärdig räkning och varje ohederlig handling. Allt som den fräcke mannen har gjort i hemlighet är känt av Gud. Gud låter sig inte förledas av en helig attityd. Han gör inga misstag i sin bedömning av människors karaktärer. Människor kan låta sig förföras av dem som är fördärvade i hjärtat, men Gud ser igenom alla förklädnader och masker och läser de innersta tankarna. Varje människas sanna värde vägs på den himmelska helgedomens våg. Borde inte dessa allvarliga tankar påverka oss, så att vi upphör att göra det onda och i stället gör det goda? Vi har ingenting att vinna genom ett liv i synd utan det leder endast till hopplös förtvivlan.    
Bibeln förkunnar Guds lag som en fullkomlig förebild efter vilken vi kan bygga vårt liv och vår karaktär. Det enda fullkomliga exemplet på lydnad mot dess föreskrifter finner vi i Guds Son, den förlorade mänsklighetens Frälsare. På honom finns inte någon orättfärdighetens fläck. Vi har uppmanats att följa i hans fotspår. Vi har undervisningen och uppmaningarna, inbjudningarna och löftena som ges i Guds ord. Skulle vi då riskera vår själ genom att  avvika från den heliga lagen på en punkt eller prick?  Gud säger till var och en av oss: "Jag känner dina gärningar".     
     Vi upprätthåller den högtidligaste förbindelse med varandra. Vårt inflytande är alltid till fördel eller nackdel för människors frälsning. Antingen samlar vi med Kristus eller skingrar åt alla håll. Vi borde vandra ödmjukt och göra stigarna raka, annars för vi  bort andra från den rätta vägen. Det är mycket betydelsefullt och viktigt att vi försöker uppnå renhet i tanke, ord och handling. Låt oss komma ihåg att våra "hemliga" synder uppenbaras i Guds ljus! Satan inger tankar och känslor även åt den allra bästa, men om dessa tillbakavisas som opassande och inte omhuldas, befläckas inte sinnet med skuld och inga andra skadas heller av deras inflytande. O, att vi vore mera en doft av liv till liv för våra medmänniskor!    
Behovet av en djupare uppskattning av Guds heliga sanningar är mycket stort. Om alla verkligen förstod budskapets vikt och allvar, skulle många synder, som nu begås lättsinnigt, försvinna ibland oss. Är det inte ofta så att vardagliga tankar och samtal undantränger samtal om sanningens helgade ämnen? När så sker, blir standarden sänkt. Ditt exempel leder andra till att betrakta sanningen på ett lättsinnigt sätt. Detta är en av de största synderna i Guds ögon.    
Det är varje människas förmån att leva så att Gud kan välsigna och godkänna henne. Du kan ständigt få vara i förening med himmelen. Det är inte din himmelske Faders vilja att du någonsin skall leva under fördömelse och i mörker. Gud kan inte med välbehag se till att du enbart ser på dig själv såsom svag och bristfällig. Du bör uppodla självtillit genom att leva så att du har ett gott samvete och ett gott förhållande till människor och änglar. Du avger inte ett sant vittnesbörd om ödmjukhet, om du alltid går med sänkt huvud och hjärtat fullt av tankar på dig själv. Det är din förmån att gå till Jesus och få rening, så att du kan stå framför honom utan skam och samvetskval. "Så finnes nu ingen fördömelse för dem som är i Kristus Jesus." (Rom. 8: 1.) Även om vi inte bör tänka alltför högt om oss själva, fördömer emellertid inte Guds ord en tillbörlig självrespekt. Såsom Guds söner och döttrar bör vi uppvisa ett värdigt sinnelag, i vilket stolthet och självhävdelse inte har något utrymme.     
Ta i tro emot Guds löften! Jesus är mäktig att frälsa sitt folk från deras synder. Ljuset från himmelen har upplyst vår väg. Synden har avslöjats för oss genom Ordet och sanningens Ande och vi kan inte ursäta oss med att vi var okunniga. Den uppmaning vi får är att vända oss "bort ifrån orättfärdighet". ( 2 Tim. 2:19 ) Vi måste  sporra gamla och unga att ta emot sanningens principer. Vi måste nå en högre nivå. Vi måste hungra och törsta efter rättfärdighet. Låt oss ropa till Gud för att få visdom, ljus och gudomlig kraft. "Bed och ni skall få" ( Matt: 7:7 ) Vi lever med den sista tidens faror. Domen förestår och hur skall vi framträda, som har ljuset från den himmelska helgedomen, om inte vi renar oss " ifrån all besmittelse från kött och ande" och fullbordar vår helgelse i gudsfruktan? (2 Kor 7:1)   

17 04 1888 Review and Herald Gudomlig visdom.    
När Paulus reste från Berea, stannade han i Athen för att vänta på Silas och Timoteus .  Han blev "upprörd i sin ande, när han såg hur fylld staden var med avgudabilder. Han samtalade nu i synagogan med judarna och med dem som fruktade Gud och dessutom varje dag på torget med dem som han träffade där. Även en del filosofer, både epikuréer och stoiker, diskuterade med honom och en del sade: 'Vad kan den där pratmakaren vilja säga ?' Andra sade: 'Han tycks vara en som förkunnar främmande gudar'. Detta sade de, eftersom han predikade evangeliet om och uppståndelsen." (Apg 17:16-18) De filosofer som gav sig in i ett samtal med aposteln blev snart övertygade om att hans kunskap övergick deras egen. Han var kunnig, så att kunde bemöta deras motargument på deras egen mark. Han bemötte logik med logik, lärdom med lärdom, filosofi med filosofi och vältalighet med vältalighet.    
     Vid slutet av sina ansträngningar såg han efter resultatet av sitt arbete. Bara tre i den stora skaran, som hade lyssnat till hans vältaliga ord, hade blivit omvända till tron. Då bestämde han sig för, att han hädanefter skulle hålla sig till evangeliets enkelhet. Han var övertygad om att den världsliga lärdomen var kraftlös. Den kunde inte röra vid människors hjärtan, men evangeliet var Guds kraft till frälsning.    
     Paulus skrev till korinterna: "När jag kom till er, bröder, var det inte med stor vältalighet eller hög visdom jag predikade Guds hemlighet för er. Jag hade nämligen bestämt mig för, när jag var hos er, att inte vet av något annat än Jesus Kristus och honom som korsfäst". (1 Kor 2:1,2)  Han förklarar: Ty Kristus har sänt mig "för att predika evangelium, och det inte med vishet och vältalighet, så att Kristi kors inte förlorar sin kraft. Ty detta budskapet om korset är en dårskap för dem som går förtappade, men för oss som blir frälsta är det en Guds kraft." (1 Kor 1:17,18) {RH, April 17, 1888 par. 3}    
Den stora och viktiga kunskapen är kunskapen om Gud och hans ord. Petrus uppmuntrade sina bröder att växa till "i nåd och i kunskap om vår Herre och Frälsare Jesus Kristus". (2 Petr 3:17) En kristen kommer att växa till i nåd i den utsträckning som han förlitar sig på och värdesätter Guds ords undervisning och i den mån han har som vana att meditera över andliga ting.    
    Alla högmodiga tankar och allt beroende av denna världens visdom är värdelöst och tjänar ingenting till. När människor börjar kritisera budbärarnas ord och beteende istället för att ödmjukt ta emot sanningen, visar de att de saknar förmåga att uppfatta andliga ting. De visar sin brist på uppskattning av Guds sanning, som är långt viktigare än de mest kulturella och behagliga samtal. En kritisk kommentar, som talar nedsättande om Guds budbärare, kan sätta igång en rad av otrons tankar i en del sinnen, som kommer att ha till följd att sanningens ord inte får någon verkan. De som hela tiden kämpar för att ge näring åt ödmjukhet och tro är långt ifrån hjälpta av ett sådant förfaringssätt. All stolthet över lärdom och allt beroende av vetenskaplig kunskap som du låter komma mellan dig och Bibelns ord, skall sannolikt stänga ditt hjärtas dörr för den saktmodige och ödmjuke Jesus och hans enkla undervisning.    
Världens Frälsare kom inte med yttre prakt eller tecken på världslig visdom. Människorna kunde inte under ringhetens förklädnad se Guds Sons härlighet. "Han var föraktad och övergiven av människor en smärtornas man och förtrogen med lidande." För dem var han "som ett rotskott ur torr jord" utan gestalt och behagligt utseende, som verkade tilldragande. (Jes 53: 3,2) Men han sade: "Herrens Ande är över mig, ty han har smort mig till att predika glädjens budskap för de ödmjuka. Han har sänt mig att förbinda dem som har ett förkrossat hjärta, att ropa ut frihet för de fångna och befrielse för de bundna". ( Jes 61: 1,2)    
Kristus nådde människorna på deras egen nivå. Han framställde den enkla sanningen för dem på det mest övertygande och enkla språk. De stackars fattiga och mest okunniga kunde genom tron på honom förstå Guds mest upphöjda sanningar. Ingen behövde rådfråga de lärda rabbinerna om vad han menade. Han förvirrade inte de okunniga med mystiska slutledningar eller använde sig av ovanligt och lärt språk som de inte kände till. Den störste lärare som världen någonsin har känt var den klaraste, enklaste och mest praktiska i sin undervisning.    
     Medan präster och rabbiner var självsäkra ifråga om sin duglighet att undervisa folket och i att tävla med självaste Gud Son i att utlägga lärosatserna, anklagade han dem för att vara okunniga i Skrifterna och inte känna till Guds kraft. Det är inte lärdomen som denna världens lärde har, som öppnar hemligheterna i frälsningsplanen. Prästerna och rabbinerna hade studerat profetiorna, men de misslyckades med att upptäcka de värdefulla bevisen på Messias ankomst, på det sätt han kom och på hans mission och karaktär. Män som gjorde anspråk på att vara värda förtroende på grund av sin visdom förstod inte att Kristus var Livets furste.    
     De skriftlärde såg med misstänksamhet och förakt på allt, som inte hade det yttre skenet av världslig visdom, nationell upphöjelse och religiös tro, som var tillgängligt endast för ett fåtal. Jesu uppdrag däremot var att motsätta sig just dessa onda förhållanden, att rätta till dessa felaktiga åsikter och arbeta för en reformation av tro och uppförande. Han drog deras uppmärksamhet till betydelsen av ett rent liv och ett ödmjukt sinnelag samt hängivenhet för Gud och hans verk, utan att ge hopp om världslig ära och belöning. Han måste frigöra kristendomen från den trånga, förljugna formalism, som gjorde den till en börda och skam. Han måste framställa en fullständig, hel frälsning för alla. Den begränsade, nationella, avvisande hållningen mot andra måste förändras, för att hans frälsning skulle nå till jordens ändar. Han fröjdade sig i Anden då han såg de fattiga i denna världen ivrigt ta emot den dyrbara budskap som han förkunnade. Han såg upp till himmelen och sade: "Jag prisar dig, Fader, du himmelens och jordens Herre, för att du väl har dolt detta för de visa och kloka, men uppenbarat det för de enfaldiga." (Matt. 11:25)      
Det är den ödmjuke av hjärtat, som tar emot himmelens vägledning, som är mera värd än all världens skrytsamma vishet. ... Genom tro på Guds Son äger en förvandling av karaktären rum. Vredens barn blir Guds barn. De går över från döden till livet. Det omätliga offret av Guds Son är en försoning för den ångrande syndarens överträdelser. Han får en andlig inställning och kan förstå andliga sanningar. Guds visdom upplyser hans sinne och han upptäcker förunderliga sanningar i Guds lag. Denna frälsning som förlåter överträdaren, skänker honom den rättfärdighet som kan bestå inför den Allsmäktiges rannsakande blick. Den ger honom seger över Guds och människans mäktiga fiende och skänker honom evigt liv och evig glädje, och kan gott och väl vara ett ämne för jubel, som den ödmjuke får höra om och glädjas över.    
Det är det fullständiga och fullkomliga i frälsningen som gör den så oändligt stor. Ingen människa kan med hjälp av världslig visdom mäta eller förstå den. Den kan grundligt och målmedvetet studeras, men den mänskliga uppfattningsförmågan räcker inte till inför dess outgrundliga upphovsmans väldighet. Men fattningsförmågan hos den som förenar sig med Gud i begrundan över hans oändliga rikedomar, utvecklas och tillväxer och han kan bättre förstå djupet och höjden i frälsningsplanens härlighet. När hjärtat är omvänt till sanningen, fortsätter förvandlingens verk. Från dag till dag får den kristne ett ökat mått av förstånd. Då han blir en människa som lyder ordet och Guds vilja, styrks och utvecklas hans förmågor, så att han fattar Guds krav och handlar med större skicklighet och visdom. Den som helt och oförbehållsamt överlämnat sig åt Gud, utvecklas harmoniskt under den helige Andes ledning. Den svaga, ostadiga karaktären förvandlas genom Guds kraft till att bli stark och stabil. En ständig överlåtelse och gudsfruktan grundar ett så fast förhållande mellan Jesus och hans efterföljare att den kristne blir mer och mer lik honom till sinne och karaktär. Då Kristi ödmjuke lärjunge har umgåtts med Jesus blir han en människa med sunda principer, klart förstånd och sunt omdöme. Han står i förbindelse med Gud som är ljusets och all sann vishets källa.    
Människor med den högsta utbildning och de största förmågor har fått de mest dyrbara lärdomar av Jesu ringa och ödmjuka efterföljares liv och exempel av människor som världen kallar "enfaldiga". Men om de förstnämnda skulle kunna se något djupare, skulle de upptäcka att dessa ödmjuka människor har fått en utbildning i den största av alla skolor, ja, i skolan hos den gudomlige lärare som talade som ingen annan människa har talat. De som önskar att vara allt det som Gud har ämnat dem till i detta livet, borde börja i Kristi skola och lära av honom, som är ödmjuk och mild i hjärtat.    
Ingen skall emellertid tro att vi på något sätt motarbetar eller undervärderar utbildning och intellektuell bildning och fostran. Gud ser gärna att vi "studerar" och förkovrar oss så länge som vi är kvar i denna värld, att vi alltid lär oss något och känner vårt ansvar i samband med detta. Vi borde vara flitiga och duktiga och beredda att undervisa andra i det som vi har lärt oss både i teorin och praktiken. Ingen skall dock sätta sig själv till doms över en medmänniska som haft små eller inga möjligheter att förvärva boklig kunskap. Hon kanske äger en helt "annorlunda" vishet. Hon kanske har en "pratisk utbildning " i sanningens kunskap. Psalmisten säger: "När dina ord öppnas, ger de ljus och skänker förstånd åt enkla människor." (Ps. 119:130.) Det är inte enbart läsning av ordet, inte en teoretisk kunskap om Skrifterna, som ger detta ljus och förstånd åt enkla människor. Om detta hade varit fallet, skulle Jesus inte ha sagt till judarna att de varken förstod Skrifterna eller Guds makt. Den visdom psalmisten talar om är den som uppnås när människan förstår sanningen och den genom Guds Ande får påverka hjärtat så att hon praktiserar sanningens principer i vardagslivet. Genom förbindelsen med Gud kommer den kristne att ha klarare och vidare avsikter. Han tar inte parti på grund av sina egna förutfattade meningar. Hans urskillingsförmåga är skarpare, hans omdöme mer balanserat och förutseende. Hans förstånd, som kallats till ansträngning, har övats genom att begrunda upphöjda sanningar, och då han når fram till himmelsk kunskap förstår han bättre sin egen svaghet och han växer i ödmjukhet och tro.    
Det är Guds Ande som levandegör livlösa sinnesförmågor och får oss att värdesätta andliga ting och väcker våra känslor för Gud och sanningen. Om inte Jesus ständigt bor i hjärtat blir goda gärningar en död och kall formalism. Den längtan och önskan som vi har att komma i förening med Gud upphör snart då vi bedrövar Guds Ande, men då Kristus är vårt härlighetshopp, leds vi ständigt att tänka och handla till Guds ära. Den fråga vi då alltid ställer blir: "Kommer detta att förhärliga Jesus? Kan han godkänna detta? Har jag möjlighet att vara fullständigt ärlig om jag går in i detta sammanhang?" Gud måste få bli vår rådgivare och han skall då leda oss in på trygga vägar och hans vilja blir det enda rättesnöret för våra liv. Detta är sann vishet, himmelsk kunskap, som ljusets Fader har skänkt till människan, och det gör en kristen människa till världens ljus, hur ringa hon än må vara.  

21 08 1888 Review and Herald Böckernas bok   
 "Studiet av Bibeln skall stärka förståndet. Psalmisten säger: "När dina ord öppnas, ger de ljus och skänker förstånd åt enkla människor." Den frågan har ofta blivit ställd till mig: "Borde Bibeln göras till den viktigaste boken i våra skolor?" Det är en värdefull bok, en förunderlig bok. Den är en skattkammare, som innehåller juveler av stort värde. Den är en historia, som uppenbarar de förgångna århundradena för oss. Utan Bibeln skulle vi vara överlämnade till gissningar och fabler när det gäller tidigare århundradens händelser. Bland alla de böcker, som har översvämmat världen - de må vara aldrig så värdefulla - är Bibeln Böckernas bok, och den förtjänar i högsta grad att studeras och uppmärksammas. Den rymmer inte endast världens skapelsehistorik utan också en beskrivning av den kommande världen. Den innehåller undervisning om universums under och den uppenbarar för vårt förstånd vem som är himlens och jordens Skapare. Den utvecklar ett enkelt och fullkomligt teologiskt och filosofiskt system. De, som uppmärksamt studerar Guds Ord, och som lyder dess tydliga anvisningar och älskar dess enkla sanningar, kommer att utvecklas i sitt sinne och sina vanor. Den är en Guds gåva, som i varje hjärta borde väcka den uppriktigaste tacksamhet, ty den är Guds uppenbarelse för människan.    
Om Bibelns sanningar blir invävda i det praktiska livet, kommer de att höja sinnet upp över dess jordbundenhet och förnedring. De, som är välbevandrade i Skrifterna, kommer att visa sig vara män och kvinnor, som utövar ett utvecklande inflytande. Medan de söker efter sanningar som himlen har uppenbarat, sätts Guds Ande i nära kontakt med dem, som så uppriktigt söker i Skrifterna. En förståelse av Guds uppenbarade vilja, gör sinnet större, utvidgar det, utvecklar det och utrustar det med ny energi, genom att sätta dess förmågor i förbindelse med förbluffande sanningar. Om studiet av Skrifterna blir gjort till en underordnad betraktelse, förlorar man mycket. Bibeln var under en tid utestängd från våra skolor, och då fann Satan ett rikt arbetsfält, inom vilket han arbetade med en enorm hastighet och samlade in en skörd efter sitt behag.    
Förståndet når den höjd, som de saker har, som det blir förtroget med. Om alla ville göra Bibeln till sitt studium, skulle vi se ett långt mer utvecklat folk, som var i stånd till att tänka djupare och visa upp en större intelligens, än vad de mest allvarliga ansträngningar med att endast studera världens vetenskaper och historia skulle kunna ge dem. Bibeln ger den sanne sökaren en avancerad uppfostran av sinnet, och hans förmågor kommer berikade från betraktelserna av gudomliga ting.  Jaget är ödmjukt, medan Gud och Hans uppenbarade sanningar blir upphöjda. Det är på grund av människors brist på kunskap om Bibelns värdefulla berättelser, som människor blir så högt upphöjda och som endast så litet ära ges åt Gud. Bibeln innehåller föda av just den kvalitet, som den kristne behöver, för att han skall kunna växa sig stark i ande och förstånd. Att studera alla filosofiska och vetenskapliga böcker, kan icke åstadkomma detsamma för sinne och moral, som Bibeln kan göra, om man studerar den och lever i enlighet med den. Genom studiet av Bibeln samtalar vi med patriarker och profeter. Sanningen är klädd i ett upphöjt språk, som utövar en förtrollande makt över sinnet, tanken lyfts upp från jordiska ting och blir vägledd till att betrakta det framtida, odödliga livets härlighet. Vilken mänsklig kunskap kan jämföras med storslagenheten i Guds uppenbarelse? Dödliga människor, som inte känner Gud, kan försöka förringa Skrifternas värde och kan begrava sanningen under vetenskapens förmenta vetande.    
De, som skryter över en kunskap, som sträcker sig bortom det som Guds Ord lär ut, behöver dricka ur denna kunskapskälla, för att lära känna sin faktiska okunskap. Det är en skrytsam mänsklig kunskap, som är dåraktig i Guds ögon. Låt ingen människa bedra sig själv. "Om någon bland er tycker att han är vis i den här världen, måste han bli en dåre för att bli vis. Ty den här världens visdom är en dårskap inför Gud. Det står skrivet: "<i>Han fångar de visa i deras slughet.</i>" (1 Kor. 3:18- 19) De, som endast har denna visdom, måste bli dårar i sina egna ögon. Den största okunskap, som nu utgör en förbannelse för människosläktet, hör ihop med de bindande kraven i Guds lag, och denna brist på kunskap är resultatet av att man försummar studiet av Guds ord. Det är Satans bestämda plan att sysselsätta och uppsluka sinnet så, att Guds stora vägledande bok inte skall vara böckernas Bok och att syndaren inte skall bli vägledd från överträdelsens väg till lydnadens stig."    
Bibeln är inte upphöjd till sin rätta plats, men hur gränslöst stor betydelse har den ändå inte för människosjälen? Då vi söker igenom dess sidor, rör vi oss genom eviga, majestätiska scener. Vi ser Jesus, Guds Son, komma till vår värld och ta del av den mystiska konflikt, som tillintetgjorde mörkrets makter.  O, så underbart, hur nästan ortroligt är det inte, att den oändlige Guden ville samtycka till Sin egen käre Sons förnedring!  Låt var och en som studerar Skrifterna, begrunda detta oerhörda faktum och han kommer inte att lämna en sådan begrundan bakom sig utan att ha blivit upphöjd, renad och förädlad.    
 "Bibeln är en bok, som uppenbarar rättens och sanningens principer. Den innehåller allt, som är nödvändigt för själens frälsning. Samtidigt är den anpassad till att stärka och uppfostra sinnet. Om den blev använd som lärobok i våra skolor, skulle den visa sig vara långt mer verkningsfull än någon annan bok i världen. Den skulle ge en klok vägledning i detta livs angelägenheter, liksom den skulle hjälpa själen uppför den framgångens stege, som når upp till himlen. Gud har omsorg om oss som förståndsvarelser och Han har gett oss Sitt Ord som en lampa för våra fötter och ett ljus på vår stig. "När dina ord öppnas, ger de ljus och skänker förstånd åt enkla människor." (Psalm 119:130) Det är inte endast läsningen av Ordet, som fullbordar det resultat som himlen avsett, utan den sanning, som är uppenbarad i Guds ord, måste komma in i hjärtat, om det goda som avsetts skall kunna tas emot.    
De, som har fått den bästa vetenskapliga utbildning, är inte alltid Guds mest effektiva redskap. Det finns många människor som finner att de blivit åsidosatta, samtidigt som de, som har haft mindre tillfällen att få boklig kunskap, intar deras platser, därför att de har kunskap om praktiska saker, som är nödvändiga i det dagliga livet. De, som betraktar sig själva som lärda, upphör däremot ofta att vara elever, eftersom de är självtillräckliga och är höjda över detta att ta emot undervisning, till och med av Jesus, som var den största Lärare världen någonsin har känt. De, som har vuxit upp och utvecklats, vilkas förståndsgåvor har förbättrats genom ett djupt sökande i Skrifterna, för att lära känna Guds vilja, kommer att inträda i betydelsefulla ställningar, ty Guds Ord har fått ingång i deras liv och karaktär. Detta utför sitt särskilda verk, till och med att åtskilja led och märg, och vara en domare över hjärtats uppsåt och tankar. Guds Ord måste bli den näring, genom vilken de kristna växer sig starka i ande och förstånd, så att de kan strida för sanning och rätt.    
Vad är orsaken till att våra unga, ja, till och med folk i mogen ålder, så lätt låter sig ledas in i frestelse och synd? Orsaken är att Guds Ord inte blir studerat och begrundat, som det borde. Om det blev uppskattat, som det skulle och borde, skulle det ge en inre styrka, en Andens kraft, som kunde motstå Satans frestelse till det onda. Man visar inte en fast, bestämd viljekraft i liv och karaktär, därför att Guds heliga undervisning inte studeras och blir föremål för begrundan. Man anstränger sig alltså inte, så som man borde göra, med hänsyn till att hysa rena, heliga tankar i sinnet och avlägsna allt orent och orätt från det. Man väljer inte den bättre delen, att sitta vid Jesus fötter som Maria gjorde, för att ta emot den gudomlige Lärarens allra heligaste undervisning, så att den göms i hjärtedjupet och praktiseras i det dagliga livet. När vi begrundar heliga ting, kommer sinnet att bli förädlat och upphöjt. Detta kommer att utveckla kristna män och kvinnor.    
Gud kommer inte att erkänna en enda av oss, som försvagar sina förmågor genom syndiga, jordiska tankar, ord eller gärningar. Himlen är en ren och helig plats, som ingen kan beträda utan att vara förädlad, andligt sinnad, renad och luttrad. Vi har ett verk att utföra för oss själva, men vi kommer endast att vara i stånd till att göra det, när vi hämtar kraft från Jesus. Vi bör göra Bibeln till vårt studium framför alla andra böcker. Vi bör älska den och lyda den som Guds röst. Vi bör lära känna och förstå Hans krav och fordringar, Hans "du skall och du skall inte", och förstå Guds Ords sanna innebörd.    
När Guds Ord har blivit vår rådgivare och vi rannsakar Skriften för att finna ljus, kommer himlens änglar att komma oss nära och påverka våra sinnen och upplysa vårt förstånd, så att det i sanning kan sägas: "När dina ord öppnas, ger de ljus och skänker förstånd åt enkla människor." Det är inget att förundra sig över, att det inte finns mer himmelskt sinnelag bland de unga, som bekänner sig till kristen tro, när det ägnas så liten uppmärksamhet åt Guds Ord. De gudomliga råden bryr man sig inte om. Förmaningarna lyder man inte. Nåd och himmelsk visdom söker man inte så att tidigare synder kan undvikas och varje spår av fördärv kan rensas bort från karaktären. David ber: "Lär mig förstå dina befallningars väg, så vill jag begrunda dina under". (Psalm 119:127)    
Om de ungas sinne, likaväl som de äldres, blev vägledda i rätt riktning, när de kom tillsammans, så skulle deras samtal röra sig omkring mer upphöjda ämnen. När sinnet är rent och tankarna förädlade genom Guds sanning, kommer orden att bli av samma karaktär som "guldäpplen i silverskålar". (Ordspr. 25:11) Men med nuvarande förståelse och praxis, med den låga nivå som till och med människor som bekänner sig vara kristna är nöjda med att uppnå, är det naturligt att all konversation blir enkel och meningslös. Den är av världen, världslig, och saknar en doft av sanningen och av himlen och uppnår inte ens det mål, som den mer kultiverade klassen av världens barn uppnår. När Kristus och himlen är de ämnen, vi begrundar, kommer samtalet att ge bevis för faktum. Talet kommer att bli kryddat med nåd och den som talar kommer att visa, att han är utbildad i den gudomlige Lärarens skola. Psalmisten säger: "Jag har valt sanningens väg, jag har lagt dina domar framför mig." Han värderade Guds Ord högt och det trängde in i hans förstånd, inte för att bli ringaktat, utan för att bli efterföljt i hans liv.    
Om inte det heliga Ordet blir uppskattat, kommer det inte att bli åtlytt som en sann, tillförlitlig och värdefull lärobok. Varje synd, som anfäktar oss, måste överges. Den måste bekämpas, tills den är övervunnen. Herren kommer att samverka med era ansträngningar. När den dödliga, syndiga människan med fruktan och bävan arbetar på sin egen frälsning, då är det Gud, som verkar vilja och gärning i henne, för att Hans goda vilja skall ske. Men utan människans samarbete kommer Gud inte att verka. Hon måste använda sina krafter till det yttersta, hon måste visa sig vara en duktig, villig elev i Kristus skola. När hon tar emot den nåd som fritt erbjuds henne, kommer Kristus att vara närvarande i tankar och hjärta och göra henne beslutsam i sin avsikt att lägga bort varje syndabörda, så att hjärtat måtte bli fyllt med Guds fullhet och Hans kärlek.    
De som studerar i våra skolor borde vara uppmärksamma på, att synden har konsekvenser och att de förmågor som de har fått av Gud har blivit försvagade och oskickliga till moralisk framgång, därför att de har blivit missbrukade. Det finns många som medger, att detta är sant. De har omhuldat stolthet och fåfänga, tills dessa onda karaktärsdrag har blivit en styrande makt, som behärskar deras önskningar och böjelser. Medan de har haft ett sken av gudsfruktan och har gjort många egenrättfärdiga gärningar, har det inte funnits någon verklig förändring av hjärtat. De har inte fört sina levnadsvanor in i bestämd och nära överensstämmelse med rättfärdighetens stora norm, nämligen Guds lag. Om de kritiskt skulle jämföra sina liv med denna norm, skulle de inte kunna undgå att känna, att de är otillräckliga, sjuka av synd och har behov av en läkare. Det är endast genom att se på det gränslösa offer, som Jesus Kristus har gjort för att lyfta dem upp ur deras förnedring, som de kan förstå det djup, de sjunkit ned till.    
Det är endast få, som har någon förståelse för syndens fruktansvärda karaktär, och som inser vidden av det fördärv, som har blivit resultatet av överträdelsen av Guds lag. Genom att undersöka den underbara frälsningsplanen för att återupprätta den moraliska spegelbilden av Gud i syndaren, ser vi, att det enda medlet till människans befrielse blev frambragt genom Guds Sons självuppoffrande och unika förnedring och kärlek. Endast Han hade kraft att utkämpa striden mot Guds och människans store motståndare. Som vår ställföreträdare och borgensman har Han också gett makt till dem, som i tro håller fast vid Honom för att bli segerherrar i Hans namn och genom Hans förtjänster.    
Vi kan se på Golgata kors, hur mycket det har kostat Guds Son att föra frälsning till ett fallet släkte. Liksom offret för människan var fullkomligt, så måste återupprättelsen av människan från syndens besmittelse vara genomgripande och fullkomlig. Guds lag har blivit oss given som riktlinjer till oss att styra vårt uppförande efter. Det finns inte någon ond handling, som lagen kommer att ursäkta, det finns ingen orättfärdighet, som kan undgå att bli fördömd. Kristus liv är den fullkomliga uppfyllelsen av varje föreskrift i denna lag. Han säger: "Jag har hållit min Faders bud." Kunskapen om lagen skulle fördöma syndaren och krossa hoppet i hans bröst, om han inte kunde se Jesus som sin ställföreträdare och borgensman, som är beredd att förlåta hans överträdelser och förlåta honom hans synd. När människan genom tro på Kristus handlar i överensstämmelse med sin bästa förmåga och söker vandra på Herrens väg genom lydnad mot de tio buden, blir Kristus fullkomlighet lagd på honom för att dölja överträdelserna hos den själ, som ångrar sig och är lydig.    
Många ansträngningar kommer att göras av många, som uppger sig vara vänner av utbildning, för att skilja religionen från vetenskapen i våra skolor. De kommer inte att spara någon möda eller utgift för att ge en världslig kunskap. Men de kommer inte att blanda den med kunskap om, vad Gud har uppenbarat för att fullkomna karaktären. Ändå skulle en utbildning i Guds sanning utveckla sinnet och samtidigt ge världslig kunskap, ty grunden för en sann utbildning är att man fruktar Herren.  Psalmisten säger: "Att frukta HERREN är början till kunskap". Guds levande Ord avslöjar bedrägerierna från lögnens Fader. Vem av våra ungdomar kan veta något om, vad som är sanning jämfört med villfarelse, om de inte lär känna Skrifterna? Enkelheten i sann gudsfruktan måste föras in i undervisningen av våra ungdomar, om de skall få tillräcklig gudomlig kunskap för att kunna undfly det fördärv, som finns i världens begär. De, som är sanna efterföljare till Kristus, kommer inte endast att tjäna Gud, när det överensstämmer med vad de själva vill göra, utan i lika hög grad när det innebär självförnekelse och detta att bära sitt kors. Det eftertryckliga råd, som aposteln Paulus gav till Timoteus, att han inte måtte svika i att göra sin plikt, borde hållas upp inför vår tids ungdom. "Ingen får förakta dig för att du är ung, utan var ett föredöme för de troende i ord och gärning, i kärlek, trohet och renhet." (1 Tim. 4:12) Skötesynder måste bekämpas och övervinnas. Förkastliga karaktärsdrag bör tas upp vart för sig, oavsett om de är nedärvda eller inlärda, och jämföras med rättfärdighetens stora rättesnöre. I ljuset från Guds ord bör de motstås med fasthet och övervinnas med hjälp av Kristus styrka. "Sträva efter frid med alla och efter helgelse. Ty utan helgelse kommer ingen att se Herren."    
Dag för dag, timme för timme måste en dynamisk process, som frambringar självförnekelse och helgelse, pågå inom oss. Då kommer också de yttre gärningarna att vittna om, att Jesus bor i hjärtat genom tro. Helgelse stänger inte själens kanaler till kunskap, utan den kommer att använda sinnet och inspirera det till att söka efter sanning, så som man söker efter en dold skatt. Kunskapen om Guds vilja främjar helgelsens verk. Det finns en himmel. O, hur allvarligt borde vi inte sträva efter att nå den? Jag uppmanar eleverna vid våra skolor: "Tro på Jesus som er Frälsare. Tro, att Han är beredd att hjälpa er genom Sin nåd, när ni i uppriktighet vänder er till Honom. Ni måste kämpa trons goda kamp. Ni måste kämpa för att vinna Livets krona. Ansträng er kraftigt, ty Satan har fått ett grepp om er. Om ni inte sliter er ifrån honom, kommer ni att bli förlamade och störtade i fördärvet. Fienden finns på er högra sida och på den vänstra, framför er och bakom er, och ni måste trampa honom under era fötter. Kämpa allvarligt, ty det finns en krona att vinna. Kämpa, ty om ni inte vinner kronan, kommer ni att förlora allt, i detta liv och i det tillkommande livet. Kämpa, men låt det ske i er uppståndne Frälsares kraft.    
Vill eleverna i våra skolor studera och försöka efterlikna Hans liv och karaktär, Som kom ned från himlen för att visa dem, vad de måste bli, om de skulle komma in i Guds rike? Jag har framfört till er ett budskap om Guds Sons snara återkomst på himmelens skyar, med kraft och stor härlighet. Jag har inte presenterat någon bestämd tidpunkt, utan har upprepat för er Kristus egen uppmaning om att vaka i bön. "Ty i en stund när ni inte väntar det kommer Människosonen." (Matt 24: 44) Varningen har gett eko ned genom århundradena till vår tid. "Se, jag kommer snart och har min lön med mig för att ge var och en efter hans gärningar. Jag är A och O, den förste och den siste, begynnelsen och änden. Saliga är de, som tvättar sina kläder. De skall få rätt till livets träd och få komma in i staden genom dess portar." (Upp. 22: 12-14)  

16 10 1888 Review and Herald Kunskap om Kristus och det egna Jaget leder till Ödmjukhet   
 "Ni är världens ljus. . . . Låt på samma sätt ert ljus lysa för människorna, så att de ser era goda gärningar och prisar er Fader i himlen." "Ty vi är Guds medarbetare, och ni är en Guds åker, en Guds byggnad." Ingen människa lever för sig själv. Gud har sammanlänkat mänskligheten på så vis, att var och en som följer Kristus, livets ljus, kommer att öva ett gott inflytande över andras liv. Om vi blivit verkliga kristna, och äger vår del i gudomlig natur, skall vi uppenbara det i vår karaktär, genom att undfly det fördärv som råder i och med världens lust, och sprida ljus över deras stig, som vi umgås med.    
Mottagarna av frälsande nåd förs in i ett förtroligt förhållande till Kristus. Om de önskar att vara grenar av det levande vinträdet, kommer de att bära rika fruktklasar. Under förutsättning att Ni växer till i nåd, i kunskapen om Kristus, kommer Ni att vara allvarliga, flitiga och andliga kristna, och Ni kommer att vara ljusbärare i församlingen. Den, som har en levande förbindelse med Kristus, kommer inte att låta sig påverkas av en ohelgad önskan om ärofulla ställningar ibland sina bröder. Vederbörande kommer inte att stoltsera: "Jag är helig; jag är syndfri." Framför man detta påstående, visar det sig snabbt vara falskt; ty andan härvidlag går i stick i stäv med uttalandet.    
När Ni gör framsteg i Era liv som kristna, kommer Ni ständigt att växa upp till det mått av tillväxt, där Kristi fullhet får plats i Er. Ni kommer att genom Era erfarenheter bevisa, hur lång och bred, hur djup och hög Guds kärlek är - den övergår ju allt förstånd! Ni kommer att förnimma Er egen ovärdighet. Ni kommer inte att känna Er manade till att hävda, att Ni är fullkomliga, utan blott till att prisa Er Frälsares fullkomlighet. Ju mera genomgripande och rika Era erfarenheter av Jesus är, med desto större ödmjukhet kommer Ni att betrakta Er själva. Ju lägre just Du ligger vid korsets fot, dess klarare och mera upphöjt kommer Ditt begrepp om Din Återlösare att vara. Att älska Gud av hela hjärtat och sin nästa som sig själv, är sann helgelse. Omvändelse kommer, enligt Bibeln, att föra till beständig och bestående verksamhet, som kommer att vara fri ifrån all själviskhet, allt självförhärligande, och allt prålande hävdande av att vara helig. Om Ni verkligen är omvända till Gud, kommer Ni att utöva en stark och märkbar påverkan å sanningens vägnar. En förnuftig insikt om, vad det vill säga att vara kristen, kommer att göra Er till en välsignelse, vart Ni än går. Om Ni så har en eller två eller fem talenter, kommer allt att vara invigt till tjänst åt Honom, som har överlämnat dem i Ert förvar, för att Ni inte skall ha tagit emot Guds nåd förgäves. I enlighet med det ljus och den kunskap vi har fått, skall vi vara exempel för andra. Vi skall ha ett fast grepp om sanningen, och sanningens Upphovsman, så att vi formas till en kraft för det goda i världen, samt välsigna och upphöja dem omkring os.    
Låt just Ditt ljus stråla klart i goda gärningar. Kristus sade: "Ni är jordens salt. Men om saltet mister sin sälta, hur skall man då göra det salt igen? Det duger bara till att kastas ut och trampas ner av människor." Jag fruktar, att många befinner sig i detta tillstånd. Alla har inte samma arbete att utföra; olika omständigheter och talenter kvalificerar enskilda till olika slags arbete i Guds vingård. Där är några, som ikläds mera ansvarstyngda ställningar än andra; men var och en har fått sitt arbete, och om personen utför sitt arbete med flit och iver, är han eller hon en trofast förvaltare av Guds nåd.    
Det är icke Guds avsikt, att Ert ljus skall skina på så sätt, att hjärtats goda ord och gärningar skall bereda Er ros från människor; utan att Skaparen av allt gott skall förhärligas och lovprisas. Då Jesus levde, gav han människor en förebild genom sina egenskaper. Hur svårt var det inte för världen, att forma honom efter sin bild! Allt dess inflytande var förgäves. Han tillkännager: "'Min mat är att göra hans vilja som har sänt mig och att fullborda hans verk." Om vi är lika hängivna Guds arbete, och gör det med hans härlighet för ögonen, bör vi kunna säga tillsammans med Kristus: "Jag söker inte min egen ära." Hans liv var fullt av goda gärningar, och det är vår plikt att leva som vårt stora exempel levde. Vårt liv måste döljas med Kristus i Gud, och så kommer ljuset att återspeglas från Jesus till oss, varpå vi kommer att återspegla det till dem omkring oss, fast inte bara i ord och bekännelse, utan i goda gärningar, samt ge uttryck för Kristi karaktär. Den, som återger Guds ljus, kommer att värna om en älskvärd natur. Vederbörande kommer att vara glad, villig, lydig mot alla Guds bud. Personen kommer att vara saktmodig och självuppoffrande, och kommer att arbeta med helig kärlek för själars frälsning. Med sådana medarbetare uppkommer det en oavhängig kärlek och tillit till sanningen, som förenas med en för andra förebildande visdom.    
Alla, som är sanna ljusbärare, kommer att återspegla ljus på andras stig. Låt dem, som har tagit Kristi namn, överge all syndighet. Om Ni rättar Er efter Guds krav och blir genomsyrade av hans kärlek samt fylls av hans rika fullhet, kommer både barn och unga lärjungar att se på Er, för att få ett intryck av, vari äkta gudsfruktan består, och således kanske Ni blir medlet till att leda dem in på lydnadens väg till Gud. Så kommer Ni att utöva ett inflytande, som kommer att kunna bestå inför Guds prövning, och Er gärning kommer att liknas vid guld, silver och dyrbara ädelstenar, ty den kommer att vara av oförgänglig art. Många, riktigt många, kommer att vara benägna att betrakta sitt livsverk som ett fiasko - att det bär prägeln av trä, hö och halm, som kommer att förtäras av eld på Guds dag.    
Det är många, som ser på Er för att kunna avgöra, vad gudsfruktan är i stånd att uträtta i en människa. Visa Er tro i den gärning, som Gud har förberett för Er, för då kan Ni göra rätt intryck och leda själar in på rättfärdighetens väg. Om just Du ger andra råd, var då säker på att Du lever som Du lär, genom att åskådliggöra Din egen undervisning med ett harmoniskt liv. En frimodig bekännelse av tro och lära, som följs av ett vårdslöst, trolöst liv, utgör en enda stor stötesten för syndare, och medför skepsis och hedendom. Låt oss beslutsamt bekänna Kristus, och låt oss lika beslutsamt leva ett allvarligt och följdenligt liv, som svarar mot vår bekännelse. Låt oss göra det tydligt för alla omkring oss, att vi avskyr det onda, och vandrar värdigt vårt kall: "Var ödmjuka och milda på allt sätt. Visa tålamod och ha fördrag med varandra i kärlek. Var ivriga att bevara Andens enhet genom fridens band". Kristenlivet skall hela tiden framlevas i ödmjukhet. Vår vilja måste anpassas efter Kristi vilja, så att vi utverkar hans viljas goda behag. När vi betraktar Jesu liv och karaktär - beskådar hans självförnekelse och det armod han frivilligt utstod, för att de som gjort avkall på den gudomliga naturen skulle kunna bli Guds söner och döttrar samt bli Kristi medarvingar till ett ofördärvbart och obesmittat arv, som inte förvissnar - måste vi ha den djupaste överbevisning om vårt eget personliga fördärv och ovärdighet.    
Det år, då kung Ussia dog, fick Jesaja se både det heliga och det allra heligaste i den himmelska helgedomen i en syn. Förhängena i den innersta helgedomen drogs åt sidan, och en hög och upphöjd tron nående upp till himlarna uppenbarades för hans åsyn. En obeskrivlig härlighet strömmade från en förnäm person på tronen, och hans mantel uppfyllde templet, liksom hans härlighet till sist kommer att uppfylla jorden. Keruberna var på båda sidor om nådastolen, som vakter runt om den store kungen, och de glödde av den härlighet som omgav dem från Guds närhet. I det att deras lovsånger genljöd i djupa och allvarliga tillbedjanstoner, skälvde portens pelare, som om det varit ett jordskalv. Dessa heliga väsen sjöng fram Guds pris och härlighet, med läppar obesmittade av synd. Motsättningen mellan den svaga lovprisning som han hade varit van vid att rikta till Skaparen, och den brinnande lovprisningen från seraferna, förbluffade profeten och gjorde honom ödmjuk. Under en stund var det hans största förmån, att skåda den fläckfria renheten hos Jehovas upphöjda karaktär. Medan han lyssnade till änglarnas sång, och dessa ropade: "Helig, helig, helig är härskarornas Herre, hela jorden är full av hans härlighet", passerade Herrens oändliga makt och oöverträffade majestät honom i hans åsyn, något som inpräntades i hans själ. I ljuset från denna oförlikneliga utstrålning, som tydliggjorde allt som han mäktade med i uppenbarelsen av den gudomliga karaktären, framstod hans inre smutsighet för honom med slående klarhet. Alla hans ord verkade skamliga för honom.    
Då Guds tjänare således fick lov att skåda himmelens Guds härlighet, i det att han uppenbarades för en människa, och insåg i ringa grad renheten hos den Helige i Israel, ville han göra överraskande bekännanden om själens besmittelse, i stället för att pråla med sin egen helighet. I djup ödmjukhet utbrast Jesaja: "'Ve mig, jag förgås! Ty jag är en man med orena läppar, . . . . och mina ögon har sett Konungen, HERREN Sebaot.'" Detta är icke den frivilliga ödmjukhet och slavaktiga självförebråelse, som så många tycks betrakta som en dygd att visa. Denna vaga drift med ödmjukheten styrs av hjärtan fulla av stolthet och självupphöjelse. Det är många, som nedtonar sig själva, som skulle bli besvikna, i fall detta förfaringssätt inte skulle framkalla uttryck för pris och gillande från andra. Men profetens överbevisning var äkta. Som människa, med sina svagheter och brister framställda i motsättning till den fullkomliga, gudomliga heligheten, ljuset och härligheten, kände han sig otillräcklig och ovärdig på hela taget. Hur skulle han kunna gå och tala till folk om Jehovas heliga krav, som var höga och upplyfta samt vars släp fyllde templet? Medan Jesaja skälvde och tyngdes av samvetskval, på grund av sin synd under närvaron av denna oöverträffliga härlighet, sade han: "Då flög en av seraferna fram till mig. I hans hand var ett glödande kol, som han med en tång hade tagit från altaret. Med det rörde han vid min mun och sade: 'När nu detta har rört vid dina läppar, har din missgärning tagits ifrån dig och din synd är försonad.' Och jag hörde HERRENS röst. Han sade: 'Vem skall jag sända och vem vill vara vår budbärare?' Då sade jag: 'Här är jag, sänd mig!'"    
Vi kan alltid hoppa till och bli uppbragta, när vi hör en stackars, fallen människa utbrista: "Jag är helig; jag är syndfri!" Icke en enda själ, som Gud har gett denna förunderliga syn på sin storhet och sitt majestät, har sagt ord liknande dessa. Tvärtom har de känt, att de har sjunkit ned i den djupaste själsliga ödmjukhet, i det att de har sett Guds renhet, och jämfört den med sin egen orenhet i liv och karaktär. En ljusstråle från Guds härlighet, en glimt av Kristi renhet, tränger in i själen, gör alla besmittade fläckar plågsamt tydliga, och blottlägger det mänskliga sinnelagets vanskapthet och art. Hur kan någon, som träder fram inför Guds lags heliga standard, som tydliggör onda bevekelsegrunder, och ohelgade önskemål, ogudaktiga hjärtan, orena läppar, och som blottställer livet, ge sig till att pråla med helighet? Hans illojala handlingar i att göra Guds lag kraftlös, visas för hans blick, och hans ande slås och pinas under rannsakandet från Guds Andes inflytande. Han äcklas av sig själv, i det han ser storheten, majestätet, renheten och den fläckfria karaktären hos Jesus Kristus.    
När Kristi Ande starkt berör hjärtat med sin förunderliga, uppväckande kraft, är det en förnimmelse av själens brist, som medför ruelse i sinnet, och jagets ödmjukande, i stället för tidigare stolt prålande. Då Daniel såg den härlighet och det majestät, som omgav den himmelske budbärare, som blivit skickad till honom, utbrast han, i det att han beskrev den förunderliga scenen: "Jag blev ensam kvar, och när jag såg den stora synen försvann all min kraft. Färgen vek från mitt ansikte så att det blev dödsblekt, och jag hade ingen kraft kvar." Den själ, som berörs på detta sätt, kommer aldrig att hölja sig i självrättfärdighet, eller en låtsad klädnad av helighet; utan den kommer att hata sin själviskhet, avsky sin egenkärlek och kommer, genom Kristi rättfärdighet, att söka efter det som är rent av hjärtat och i samklang med Guds lag och Kristi sinnesart. Således kommer vederbörande att återge Kristi karaktär, hoppet om härlighet. Det kommer att vara den största gåta, att Jesus ville uppoffra sig så, för att återlösa honom eller henne. Med ödmjukt uppträdande och på skälvande ben kommer personen att utbrista: "Han älskade mig. Han utgav sig själv för mig. Han blev fattig, så att jag, genom hans armod, kan bli rik. Sorgens man avvisade mig inte, utan utgöt sin outsinliga, förlossande kärlek, så att mitt hjärta kan bli rent; och han har åter gjort mig trofast och lydig mot alla hans bud. Hans nedlåtenhet, hans ödmjukelse, hans korsfästelse, är de krönande miraklen i frälsningsplanens fantastiska förverkligande. Att den rättfärdige dör för den orättfärdige, den rene för den orene, överträffar alla uttryck för mänsklig kärlek; och allt detta har han gjort, för att kunna skänka mig sin egen rättfärdighet, så att jag kan hålla den lag jag har överträtt. På grund av detta beundrar jag honom. Jag vill berätta om honom för alla syndare. Jag vill ropa: "'Se Guds Lamm, som tar bort världens synd."    
På frågan: "'Vem skall jag sända och vem vill vara vår budbärare?'" - Vem kommer att svara: "'Här är jag, sänd mig!'"? Människor skall vara redskap i Guds händer för att utföra hans uppdrag - "'Gå ut i hela världen och predika evangelium för hela skapelsen." Apostlarna började i Jerusalem; för arbetet skall alltid inledas hemmavid. Vem vill utföra missionsarbetet? Vem vill veckla ut sanningens banér på mörka platser på jorden! Vem strävar efter, att säkra en mångsidig karaktär, så att vederbörande kan anpassa sig efter olika situationer? Gud vill ha människor, som är självbehärskade och osjälviska, människor som är sympatiska - inte för egen skull, men som äger Kristus - och hyser medlidande med dem, som går förlorade på grund av okunskap om världens Frälsare.    
Det är många av evangeliets predikanter, som behöver få läpparna vidrörda med ett glödande kol från altaret, och få tungan och hjärtat helgade, tills själen renats, förädlats, förfinats och helt överlåtits åt verket. Kristi ödmjukhet, saktmod och älsklighet måste utmärka deras liv. Deras energi måste avbildas genom en ängel, som flyger över himlens mitt. Herren kommer att ge sina helgade medarbetare en ny och större mission, och kommer att säga: "Gå ut på skördefältet. Se, jag är med Er för att arbeta med mänsklig ansträngning." Det glödande kolet är en symbol på renhet. Det vidrör läpparna, för att inget orent ord skall falla från dem. Det glödande kolet symboliserar styrkan hos de ansträngningar Herrens tjänare gör. Gud hatar all kyla, all banalitet, alla billiga ansträngningar. De, som arbetar på ett godtagbart vis för hans sak, måste vara människor, som ber ofta, och vars gärningar utförs i Gud, och de kommer aldrig att ha orsak till att skämmas över sina registrerade gärningar. De kommer att få ett överdådigt inträde i vår Herre Jesu Kristi rike, och de kommer att få sin lön - till sist det eviga livet.   

11 12 1888 Review and Herald Den Kommande Krisen   
En stor kris väntar Guds' folk. Mycket snart kommer vår nation [USA] att försöka påtvinga alla iakttagandet av veckans första dag såsom en helig dag. Då de gör detta, kommer de inte att ha några samvetsbetänkligheter mot att tvinga människorna att tvärt emot sitt samvetes röst iaktta den dag nationen utropar som Sabbat. Med tanke på detta, så krävs det bland Guds budordshållande folk, mer andlighet och en djupare helgelse till Gud, och en entusiasm fOr hans arbete vilken aldrig hitintills blivit uppnådd, för att hålla Guds sannings fana i höjden. Guds lag, rättfärdighetens enda standard, måste prissättas i proportion till det förakt som den bekännande kristna världen manifesterar emot densamma.    
Guds lag borde älskas och prisas av Guds sanna folk nu, mer än någonsin tidigare. Det är en ytterst trängande nödvändighet att Kristi ord påtvingas varje. troendes sinne och hjärta, både män och kvinnor, ungdomar och barn: "Sök i Skriften". Undersök era Biblar så som ni aldrig tidigare gjort. Om ni inte intager en högre, heligare attityd i ert religiösa liv, kommer ni inte att vara redo för vår Herres uppenbarelse.    
Det finns många som inte renar sina själar genom att lyda sanningen. Allt eftersom stort ljus har blivit dem givet, förväntar Gud proportionerlig entusiasm, hängivenhet, och trofasthet utav sitt folk. Men det kommer att finnas proportionerligt mörker, otro, och blindhet där sanningen inte uppskattas och efterlevs.    
Herren kommer inte att frän sitt folk taga bort varje tillfälle till tvivel; men han kommer att ge tillräckligt ljus och bevisning för att stimulera till tro och tillit; och om de går så som Kristus, världens ljus, leder dem på vägen, kommer de inte att göra avsteg in på tvivlens och otrons stigar. När förfall och faror hotar församlingen, kommer där att bli mer bedjande, mer fastande, av de ta trogna, och Herren kommer att besvara de böner som ställts till honom i ärlighet, och samtidigt kommer han att träda fram som en hämnare på grund av deras skuld som åstadkommer ondska. Han kommer att vara en beskyddare; ty han kommer att "hämnas sina utkorade, vilka ropa till honom dag och natt? Skulle han hava tålamod därmed?"    
Det kommer att verka som om Satan triumferar, och att sanning tvingats på knä av falskhet och fel; eftersom det folk över vilket Gud har hållit sin sköld, och det land vilket blivit en tillflyktsort för de samvetsförtryckta Gudsälskare och de som försvara hans sanning, nu kommit i fruktansvärd fara genom dess förtryckande lagstiftning. Skulle vår nation avsvärja sig protestantismens    
principer, och ge uppmuntran och bifall till söndags lagen, kommer de genom denna handling att hålla papismens händer; ty det kommer inte att vara något annat än att ge liv åt det tyranneri vilket ivrigt väntat och sökt efter sitt tillfälle att hoppa in i aktiv despotism. Och nu, då detta onda just håller på att förverkligas, så är det de Bibel-troendes uppgift att ställa sig upp.    
I åratal har många suttit i lugn förväntan på denna händelse, och de kommer inte att utföra Guds avsikter om de tröstar sig själva med tanken att det som skall komma kommer i alla fall, och vadhelst de kunde göra kommer inte att förhindra det. De borde inte låta sig nöja med en lättsam, bekväm slöhet, och tänka att Gud kommer att beskydda sitt eget folk på denna katastrofens dag.    
Det är dags att gå till verket, inte för slöhet och andlig dvala. Satan håller på att förbereda sina makter med makt frän nedan, och hela himlen är i livlig aktivitet, och redo att arbeta för deras sak som är vakna för tingens tillstånd, och, såsom trogna vaktposter gör allt de kan för att väcka folket, för att om möjligt undanröja den hotande ondskan.    
Om vårt folk fortsätter i den apatiska attityd i vilken de varit, kan inte Gud hälla sin Ande över dem. De är - inte förberedda för att samarbeta med honom. De är inte varse den hotande faran, och är inte vakna för situationen. De borde känna nu som aldrig förr sitt behov av sömnlöshet och väl planerad verksamhet.    
Följande citat från "Testimony" No.32," sidorna 208-210, publicerad 1885, visar att vårt folk inte lämnats utan varning med avseende på de tidsaktuella plikterna och farorna: Gud har uppenbarat vad som kommer att hända i de sista dagarna, så att hans folk kan vara forberedd for att stå emot stormen av opposition och vrede. De som blivit varnade for de händelser som ligger framfor dem tar inte sitta i lugn förväntan på den kommande stormen, eller trösta sig själva med att Herren kommer att skydda sina trogna individer på bekymrens dag. Vi måste vara såsom män som väntar på sin Herre, inte i sysslolös forväntan, utan i ivrigt arbete, med tveklös tro. Det finns ingen tid nu att tillåta våra sinnen att vara upptagna med ting av underordnad vikt. Medan män sover, håller Satan aktivt på med att arrangera tingen så att Herrens folk inte kan ta nåd eller rätt. Söndagsrörelsen utbreder sig nu i mörker. Ledarna döljer den verkliga stridsfrågan, och många som förenar sig i rörelsen förstår inte själva i vilken riktning underströmmarna går. Dess bekännelser är milda och tillsynes kristna; men när den skall tala kommer den att uppenbara drakens anda. Det är vår plikt att göra allt som står i vår makt for att avvända den hotande faran. Vi borde bemöda oss om att avväpna förutfattade meningar genom att ställa oss själva i lämpligt ljus inrar folket. Vi borde lägga fram for dem den verkliga stridsfrågan, och därigenom inskjuta den mest effektiva protesten mot de åtgärder vilka år ägnade att begränsa samvetsfriheten. Vi borde undersöka skrifterna och kunna ge skälet for vår tro. Profeten säger "de ogudaktiga skola öva sin ogudaktighet, och ingen ogudaktig skall forstå detta; men de forståndiga skola forstå det."    
De som har tillträde till Gud genom Kristus har viktigt arbete att utföra. Nu är det dags att ta fatt på vår styrkas arm. Davids bön borde vara pastorernas och lekmännens bön: "Det är tid för HERREN att handla, ty de hava gjort din lagom intet." Låt Herrens tjänare gråta mellan forhuset och altaret och ropa: "Herre, skona ditt folk och låt icke din arvedel bliva till smälek." Gud har alltid intervenerat för sitt folk när de varit i yttersta trångmål, när allt hopp tycktes vara ute om att undergången skulle kunna undvikas. Ogudaktiga mäns planer, forsamlingens fiender, måste underordna sig hans makt och överordnade omtänksamhet. Han kan påverka statsmännens hjärtan; de bråkigas och de fientligt inställdas vrede, de som hatar Gud, hans sanning och hans folk, kan tas att vända sig bort, liksom vattenfloder vändes bort, om han ger order därom. Böner påverkar den Allsmäktiges arm. Han som anför stjärnorna i ordning i himlarna, vars ord kontrollerar de stora djupens vågor, den samme oändlige Skaparen kommer att arbeta å sitt folks vägnar då de kallar på honom i tro. Han kommer att hålla tillbaks mörkrets krafter, till dess varningen har givits till världen, och tills alla som kommer att lystra till det är förberedda för konflikten. "Människans vrede skall lända Dig till pris, " säger psalmisten; "det övriga av vreden skall Du hålla tillbaka". Gud avser att avgörande sanningar skall tagas upp till fronten, och bli föremål for undersökning och diskussion, även om det är genom föraktet for densamma. Folkets sinnen måste bli upprörda. Varje kontrovers, varje förebråelse, varje skvaller, kommer att vara Guds medel att uppegga frågeställningar, och for att väcka sinnen vilka annars skulle slumra.    
Så har det varit i Guds folks tidigare historia. För sin vägran att deltaga i gudstjänsten till den stora gyllene bildstoden vilken Nebukadnessar hade ställt upp, kastades de tre hebréerna in i den brinnande ugnen. Men Gud beskyddade sina tjänare mitt inne i lågorna, och försöket att genomdriva avgudadyrkan resulterade i att kunskapen om den sanne Guden framlades inrar det vidsträckta Babyloniska konungarikets forsamlade prinsar och inflytelsefulla män. Så var det när påbudet gick ut om forhud av bön till varje gud förutom konungen. Då Daniel, sin vana trogen, tre gånger dagligen gick i ödmjuk bön tillhimmelens Gud, uppmärksammade prinsarna och de makthavande hans sak. Han fick ett tillfälle att försvara sig, att visa vem som år den sanne Guden, och att presentera skälet for att endast han skulle dyrkas, liksom plikten av att tillägna honom lovord och trohet. Och Daniels räddning ur lejongropen var ett annat bevis på att det Väsen som han tillbad var den sanne och levande Guden.    
På samma sätt ledde fängslandet av Paulus evangeliet fram inrar kungar, prinsar, och makthavare, vilka annars inte skulle ha haft detta ljus. De forsök som göres for att forhindra sanningens tillväxt kommer att leda till att den utbreder sig. Förträffligheten av sanning förstås allt klarare för varje ny synvinkel ur vilken den kan ses. Misstag kräver maskering och hemlighetsmakeri. De kläder sig själv i ängladräkter, och varje manifestation av dess verkliga karaktär minskar dess chans att lyckas.    
Det folk vilket Gud gjort till förvarare av sin lag tar inte tillåta sitt ljus att gömmas. Sanningen måste proklameras på jordens mörka platser. Hinder måste mötas och övervinnas. Ett storartat arbete skall utföras, och detta arbete har blivit anförtrott till dessa som känner sanningen. De borde på ett mäktigt sätt vädja till Gud i bön om hjälp nu. Kristi kärlek måste diffundera in i deras egna hjärtan. Kristi Ande måste hällas ut över dem, och de måste göra sig redo att stå upp i domen. Under det att de helgar sig själva till Gud, kommer en övertygande makt att närvara vid deras försök att presentera sanningen till andra, och dess ljus kommet att finna tillträde till många hjärtan, Vi far inte sova längre på Satans förtrollade mark, utan uppamma alla våra tillgängliga resurser, och begagna oss av varje hjälpmedel med vilket Försynen har begåvat oss. Den sista varningen skall proklameras inför "många folk och folkslag och tungomål och konungar", och löftet har givits "Och se, jag är med eder alla dagar intill tidens ände."    
Genom svek och falsarier använder Satan nu dem vilka påstår sig vara Kristna för att skilja världen från Guds nåd. De arbetar i blindo. De förstår inte att om en Protestantisk regering offrar de principer vilka gjort dem en fri oberoende nation, och genom lagstiftning inför principer i Grundlagen vilka kommer att utbreda påvliga falsarier och påvliga villfarelser, så störtar de sig in i de Romerska förskräckligheterna från den Mörka Medeltiden. Men detta måste inte ske, just vid denna tidpunkt, om församlingen kan väckas till att göra sin plikt och sitt arbete. Ett oerhört ansvar är ålagt bönens män och kvinnor över hela landet, att anhålla om att Gud skall sopa tillbaka detta ondskans moln, och ge ytterligare några nådens år till arbete åt Mästaren.    
Den tredje ängelns säregna arbete har inte förståtts i all sin betydelsefullhet. Guds avsikt var att hans folk skulle vara mycket längre komna än de är idag. Men nu, när tiden har kommit för dem att hasta till verket, så har de ännu inte förberett sig. När Satan flyttade fram sina positioner, var det hög tid för väktarna på Sions murar att resa sig upp och neutralisera hans ansträngningar för att ta övertaget. Det är inte på Guds order som ljus har hållits från vårt folk, - just den aktuella sanningen vilken de behövde i denna tid. Inte alla våra predikanter som delger den tredje ängelns budskap, förstår i själva verket vad som utgör detta budskap.    
Den Nationella Reformrörelsen har ansetts, av några, som av så liten vikt, att de inte tyckt det vara nödvändigt att ge det mycket uppmärksamhet, och har till och med upplevt att de därigenom skulle ha tagit tid från frågor, vilka inte har med den tredje ängelns budskap att göra. Må Herren förlåta våra bröder för denna deras tolkning av denna tids alldeles speciella budskap. Den tredje ängelns budskap inbegriper mer än många tror. Vilken tolkning ger de den text vilken säger att en ängel kom ned från himmelen, och jorden upplystes av hans härlighet? Detta är inte en tid då vi kan ursäktas för inaktivitet. Om detta arbete, vilket var så oundgängligt, hade initierats genom våra predikanter, skulle situationen i våra församlingar idag varit långt annorlunda.    
Några i församlingen kommer att visa sig vara falska bröder. Deras tro, deras kärlek, deras tålamod, deras ståndaktighet kommer att rannsakas och sättas på prov. Om de inte är rotade och grundade i sanningen, om de inte är fyllda med rättfärdighetens frukter vilka existerar genom Jesus Kristus till att ge ära och pris åt Gud, så kommer de att känna sig förolämpade av förebråelser och varningar, kommer inte att ödmjuka sina själar inför Gud, och kommer inte att återvända eller vandra tillsammans med dessa vilka älskar sanningen. Folket behöver väckas med avseende på den närvarande tidens faror. Väktarna sover. Vi är flera år efter vad vi borde vara. Låt de ledande väktarna känna den trängande nödvändigheten av att ge akt på sig själva, annars förlorar de de tillfällen som givits dem för att uppmärksamma farorna. Låt dem stöta i basunen, inte bara på ett allmängiltigt sätt, men så att den avger en specifik och säker ton, så att andra väktare på Sions murar kan höra, och så att de i sin tur skickar vidare den varnande tonen.    
Livsfaror hotar nu Guds folk, och vad kommer de att göra? Kan inte vi hjälpa till att lyfta fram måttstocken, och också kalla fram till fronten dessa vilka har en uppskattning för sina religiösa rätter och privilegier? Gud kallar på oss att vakna, ty änden är nära. De profetior vilka visar oss de avslutande scenerna i jordens historia håller snabbt på att uppfyllas. Den tid närmar sig snabbt då vi skall känna förtryckets hand, på grund av att vi kräver våra religiösa rättigheter. Skall vi då vanhedra vår Gud genom att hålla oss tysta, då hans heliga budord förtrampas.    
Vi har under många år förväntat att en söndagslag skall antagas i vårt land, och nu dä rörelsen är just om hörnet så frågar vi: Vad skall vårt folk göra åt denna sak? Är du klar över att natten snart kommer, dä ingen människa kan arbeta? Har du den intensiva entusiasm, den fromhet och hängivenhet, vilken kommer att göra det möjligt för dig att stå upp när oppositionen angriper dig?    
Om Gud någonsin har talat genom mig, så ska den tid komma då vi skall ställas inför rådsförsamlingar, och varje sanningspunkt vi håller kommer att hårt kritiseras. Den tid vi nu låter gå till spillo skulle hänges till det uppdrag Gud harålagt oss, nämligen att förbereda för den annalkande krisen. Mycket tid borde spenderas i bön, på det att vår karaktärs klädnad måtte kunna tvättas vit i Lammets blod.    
Speciellt skulle vi anhålla Gud om nåd och kraft till att delges hans folk nu. Gud lever och vi tror inte att den tid har kommit riktigt ännu då han skulle komma att begränsa våra friheter. Profeten såg "fyra änglar stå vidjordens fyra hörn och hålla tillbaka jordens fyra vindar, för att ingen vind skulle blåsa över jorden eller över havet eller mot något träd." En annan ängel trädde fram ifrån öster och ropade till dem och sa: "Gören icke jorden eller havet eller träden någon skada, förrän vi hava tecknat vår Guds tjänare med insegel på deras pannor." Detta utpekar det arbete vi nu har att göra, nämligen att ropa till Gud om att hans änglar skall hålla tillbaks de fyra vindarna till dess missionärer sänts ut till alla delar av världen, och till dess de proklamerat varningen forolydnad mot Jehovas lag. Men varje upptänkligt medel som fienden kan ta fram mot Guds folk, for att hindra dem i deras arbete, kommer att användas. Herren, å sin sida, bjuder alla att vara vakna och uppmärksamt vakande, ty det var medan människor sovo som fienden sådde ogräs.   

4 06 1889 Review and Herald Fortgående resultat viktiga för det kristna livet   
[* Predikan i POTTERVILLE, Mich, den 24. November, 1888]<br>Text: "Dess tjänare har jag blivit i kraft av det uppdrag Gud har gett mig för er räkning, att överallt predika Guds ord, den hemlighet som genom tider och släktled varit dold men nu har uppenbarats för hans heliga. För dem ville Gud göra känt vilken rikedom på härlighet hedningarna har i denna hemlighet - Kristus i er, härlighetens hopp. Honom predikar vi genom att förmana varje människa och undervisa varje människa med all vishet, för att ställa fram varje människa som fullkomlig i Kristus. För det målet arbetar och kämpar jag i hans kraft, som verkar mäktigt i mig." Kol. 1:25-29.     
I detta Skriftställe ges det upplysningar om, hur man bör lägga fram Guds ord för andra. Arbetet går inte att utföra nonchalant. Det går inte att utföra blott i mänsklig kraft. Predikotjänsten har i för grad bedrivits enligt vår egen klokskap. Vi har verkat vara av den uppfattningen, att en teoretisk förståelse av sanningen vore nog. Under våra samtal med människorna har vi gått grundligt tillväga och förklarat alla delar av sanningen, och likväl har vi inte fört in den gudomliga kraften hos sanningen, som omvandlar livet och karaktären. När Guds verk utförs på ett mekaniskt vis, blir inga själar omvända. Fastän vi har sanningen, fastän vår lära är så väl underbyggd att våra motståndare inte förmår att kasta den över ända, är detta inte det enda, som behövs. Till våra ansträngningar måste det fogas en kraft, som når bortom teorin om sanningen. Vi måste äga gudomlig energi, att lägga till vår mänskliga ansträngning.     
Paulus talar om den härlighetens rikedom hos den hemlighet, som skall uppenbaras för hedningarna. Hos Guds ord är det gott om hemligheter, som vi inte förstår, och många av oss är nöjda med att avbryta forskandet, när vi bara har erhållit en smula kunskap om Kristus. I och med att Guds avsikter börjar att klarna i sinnet, och vi börjar att vinna viss insikt om Guds sinnesart, blir vi tillfreds och tror, att vi har erhållit nästan allt ljus, som är tillgängligt för oss i Guds ord. Men Guds sanning är omätbar. Vi borde lägga ned omsorgsfullt arbete på, att gräva i sanningens gruvor, för att upptäcka de värdefulla juveler, som blivit gömda där. Det är predikantens förmån, att ständigt kunna ösa upp färsk sanning åt folket. Han bör ha nått därhän, att han inte måste inskränka sig till att ur Guds skattkammare ta fram samma sak om och om igen, utan kunna presentera ny skönhet och ny sanning.     
Guds Ande kommer att vila på den, som ihärdigt letar efter sanningen. Den som önskar äga sanningen i sitt hjärta och som längtar efter att dess kraft skall påverka liv och karaktär, kan vara säker på att få den. Frälsaren säger: "Saliga äro de som hungra och törsta efter rättfärdighet, ty de skola bliva mättade." När predikanterna själva smakar och inser, att Herren är god, när de fyllt sinnet med tankar på himmelen, då kommer de eviga realiteterna hos den osynliga världen att göras tydliga för dem, och då kommer de att kunna framställa Guds sanning, och den kommer i sin tur att göra ett starkt intryck på människorna.     
De, som söker att vinna mer och än mer av Guds Ande, kommer inte att bli besvikna. De kommer att dagligen umgås med Gud, och deras ansträngningar kommer förvisso att åtföljas av gudomlig kraft, när de framställer sanningen. Så sant som att sanningen läggs fram i Kristi Ande, kommer den att nå människornas hjärtan. Bröder, vi bör inte ställa oss i talarstolen, med mindre vi tidigare har satsat tid på, att brottas med Gud i bön. Vi bör inte nöja oss med, att hålla oss till de fastslagna föreläsningar, som vi har använt upprepade gånger de tio, femton, eller tjugo senaste åren. Vi bör hämta fram fräscht, nytt stoff ur Guds ords förrådshus. Vi är angelägna om, att Guds änglar skall stå vid vår sida, när vi befinner oss i den heliga talarstolen, för att Gud skall kunna göra intryck på sinnet; för att sanningen skall framstå på ett härligt sätt; för att den skall presenteras med hjälp av Andens bevisföring; för att den skall bli till föda i rätt tid för Guds hjord. Det är Guds särskilda nåd, som gör predikan verksam. Predikantens ord har föga inflytande på människorna, såvida inte gudomlig upplysning åtföljer dem in i åhörarnas hjärtan. Vi behöver mycket mera av Guds Ande, än vi har haft i det flydda. Bröder, hur länge tänker Ni fortsätta att arbeta, utan att erhålla den heliga smörjelsen från ovan?     
Om du granskar Skriften med en ödmjuk och läraktig ande kommer dina ansträngningar att bli rikligt belönade. "En oandlig människa tar inte emot det som tillhör Guds Ande. Det är dårskap for henne, och hon kan inte förstå det, eftersom det måste bedömas på ett andligt sätt" 1 Kor 2:14. Bibeln borde studeras under bön. Vi borde be som David: "Öppna mina ögon så att jag kan skåda undren i din lag" Ps 119 :18 (1917). Ingen människa kan förstå Guds Ord utan den Helige Andes ljus. Om vi ämnar ställa oss i ett rätt förhållande till Gud, kommer hans ljus att upplysa oss med rika, klara strålar. Detta var de första lärjungarnas erfarenhet. Skriften säger: "När pingstdagen hade kommit var de alla samlade. Då kom plötsligt från himlen ett dån, som när en våldsam storm drar fram, och det fyllde hela huset där de satt. Tungor som av eld visade sig för dem och fördelade sig och satte sig på var och en av dem. Och de uppfylldes alla av den helige Ande och började tala främmande språk, allteftersom Anden ingav dem att tala" Apg 2 :1- 4. Gud är villig att ge oss en liknande välsignelse när vi uppriktigt söker efter den.    
Herren stängde inte himmelens magasin, då han hade låtit sin Ande strömma över de första lärjungarna. Vi kan också få ta emot hans välsignelse i fullt mått. Himlen är full av hans nåds skatter, och de som kommer till Gud i tro kan göra anspråk på allt det som han har lovat. Om vi inte har Guds kraft beror det på vår andliga lättja, vår likgiltighet, vår slöhet. Låt oss komma bort från denna formkristendom och förstelning.     
Ett stort verk måste göras i denna tid och vi inser inte mer än en bråkdel av vad Herren är villig att göra för sitt folk. Vi talar om den första ängelns budskap och den andra ängelns budskap, och vi tror att vi har ett visst begrepp om den tredje ängelns budskap, men vi borde inte vara nöjda med den kunskap vi har nu. Våra bönerop blandade med tro och förkrosselse borde stiga upp till Gud. Vi borde be om att kunna förstå de hemligheter som Gud vill låta sina heliga få kunskap om. Vi borde inse att, om inte den helige Ande undervisar oss, kommer vi inte att förstå Bibeln på rätt sätt. Den är nämligen en förseglad bok också för de lärde, som är visa i sina egna ögon. Jesus menade just vad han sade, när han uppmanade sina lärjungar att "<i>granska</i> Skrifterna". Då vi söker efter medel att jämföra text med text och andliga ting med andliga ting, borde vi inte nöja oss med en ytlig kunskap utan söka efter den dolda skatten, gömd under ytan, såsom köpmannen söker efter dyrbara pärlor. Ljus, stort ljus, kommer att bli den flitige sanningssökarens belöning.     
Många har inte satt sin mentala styrka på prov och har inte någon erfarenhet av att anstränga sin förmåga till det yttersta för att komma underfund med vad som är sant. Det är omöjligt för den helige Ande att komma dig till del, om inte du känner ditt behov och längtar mer efter att han skall sänka sig över dig än vad du nu gör. Du borde inse att du vekligen lever på gränsen till den eviga världen, att Jesus kommer tillbaka mycket snart och att hela himlen är intresserad av detta pågående verk, som går ut på att förbereda ett folk för hans ankomst. Om det någonsin har funnits ett folk, som behövt ta vara på det sannfärdiga Vittnets råd till församlingen i Laodicea om att bli brinnande och botfärdigt inför Gud, så är det just det folk som den enorma sanningen för vår tid har uppenbarats för, och som inte har levt upp till sina stora förmåner och sitt ansvar. Vi har förlorat mycket genom att inte leva upp till de allvarliga sanningar vi bekänner oss tro på.     
Jesaja fick en underbar uppenbarelse av Guds härlighet. Han skådade yttringen av Guds kraft, och efter att ha sett hans majestät, uppmanades han att gå åstad och uträtta ett bestämt verk. Han kände sig helt och hållet ovärdig uppgiften. Vad fick honom att betrakta sig som ovärdig? Såg han sig som ovärdig, innan han fick en skymt av Guds härlighet? - Nej; han trodde sig stå rättfärdig inför Gud; men då Herren Sebaots härlighet visades för honom, då han blev varse Guds outsägliga majestät, sade han: "'Ve mig, jag förgås! Ty jag är en man med orena läppar och jag bor ibland ett folk med orena läppar, och mina ögon har sett Konungen, HERREN Sebaot.' Då flög en av seraferna fram till mig. I hans hand var ett glödande kol, som han med en tång hade tagit från altaret. Med det rörde han vid min mun och sade: 'När nu detta har rört vid dina läppar, har din missgärning tagits ifrån dig och din synd är försonad.'" Detta är det verk, som var och en av oss måste få gjort å sina vägnar. Vi önskar, att ett glödande kol från altaret skulle vidröra våra munnar. Vi vill höra dessa ord uttalas: "har din missgärning tagits ifrån dig och din synd är försonad."    
Om just Du är nöjd med, att tänka och predika enligt ett enda, strängt mönster, kommer Du inte att växa till i insikt, ej heller bli bekant med sanningens djup och storslagenhet. Om just Du önskar att förstå Guds hemligheter, måste Du forska i Skrifterna. Det finns ingenting, som utvecklar intellektet som att brottas med de stora frågor om sanningen, som kommer fram i ljuset i Guds ord. Det går att fortlöpande meditera och be, även när händerna är fullt sysselsatta. Guds sanning är en skat av högre värde, än allt annat i världen. Its priceless value is illustrated by the parable of Christ, concerning the man who found a treasure in a field, and he went and bought that field, that he might plow every part of it, and search out all the treasure that it contained. The blessed Bible, the field that contains the treasure, the garden of God, is open to you. Search the Scriptures; dig in the mines of truth until the precious jewels that have been hidden there for ages shall be brought out, and you can present them to the people.     
På Frälsarens tid hade judarna så grundligt täckt över sanningens dyra ädelstenar med skräp från traditioner och fabler, att det var omöjligt att skilja det sanna från det falska. Frälsaren kom, för att rensa bort vidskeplighetens och länge omhuldade lögners avfall, och fästa juvelerna hos Guds ord i sanningens infattning. Vad skulle Frälsaren göra, i fall han skulle komma till oss nu, såsom han gjorde till judarna? Jo, han skulle behöva utföra ett liknande arbete med att sopa bort skräpet från traditioner och ceremonier. Judarna blev högeligen upprörda, då han utförde detta uppdrag. De hade förlorat Guds ursprungliga sanning ur sikte, men Kristus förde åter fram den i dagen. Det åligger oss, att befria Guds dyrbara sanningar från vidskepelse och lögn. Vilket arbete har vi inte blivit tilldelade i evangeliet! En ängels penna kunde inte beskriva hela den uppenbarade frälsningsplanens härlighet. Bibeln talar om hur Kristus bar våra synder och sorger. Här uppenbaras hur nåd och sanning möttes vid Golgata kors, hur rättfärdighet och frid kysstes (Ps. 85:11), hur Kristi rättfärdighet kan tillräknas den fallna människan. Här uppenbaras oändlig visdom, oändlig rättvisa, oändlig nåd, och oändlig kärlek. Kärlekens och vishetens djup, höjd, längd och bredd som övergår allt förstånd, uppenbaras i frälsningsplanen.    
Då de skriftlärde och fariséerna insåg att Kristus inte högaktade deras formväsende och sedvänjor, anklagade de honom för trots mot lagen och profeterna. Men Kristus visade inte den minsta ringaktning för de gamla sanningarna. Eftersom han inte verkade i samma trånga fåra som de, sade de: "Han har kommit för att avskaffa lagen." Men då gjorde dessa ord från Kristus dem förbluffade: "Tro inte att jag har kommit för att upphäva lagen eller profeterna. Jag har inte kommit för att upphäva utan för att fullborda. Amen säger jag er: Innan himmel och jord förgår, skall inte en enda bokstav, inte en prick i lagen förgå, förrän allt har skett." Kristus var upphovsmannen till lagen; och fariséernas blindhet är en bild på, hur människor som säger sig äga stort ljus och kunskap, kan missförstå och felaktigt framställa Guds verk. Fantastiska sanningar har begravts och syns ej längre, ja, lögn och övertro har gjort dem matta och frånstötande. Jesus uppenbarar ljuset från Gud, och lyfter fram sanningens sköna strålglans i all dess gudomliga härlighet. Sinnet hos de ärliga fylls av beundran. Deras hjärtan dras i oförmörkad kärlek till honom, som tagit fram sanningens ädelstenar och visat upp dem, tills de fått ett grepp om dem med förståndet.     
Judarna förstod sanningen till en del, och lärde ut Guds ord till en del; men de fick inget grepp om den vittomfattande naturen hos Guds lag. Kristus borstade bort skräpet hos traditionen, och lade i dagen den verkliga kärnan och hjärtpunkten hos Guds avsikter. Då han gjorde det, blev de förbittrade bortom all kontroll. De spred rykten från den ena staden till den andra om, att Kristus höll på att ödelägga Guds verk. Men fastän Jesus tog bort det gamla formväsendet, återinsatte han de gamla sanningarna, genom att skänka dem en plats i sanningens ramverk. Han förband och satte dem samman, tills de utgjorde ett symmetriskt system med sanning. Det var det här arbetet, som vår Frälsare uträttade; och vad skall vi så göra nu? Skall vi inte verka i samklang med Kristus? Skall vi låta oss styras av hörsägen? Skall vi låta vår egen inbillning dölja oss från Guds ljus? Vi skall läsa uppmärksamt, för att lyssna med förståndet, och även lära andra det vi har lärt oss. Vi måste ständigt hungra efter livets bröd, ständigt vara på utkik efter det levande vattnet och Libanons snö, för att kunna leda människorna till de levande, svalkande vattnen från sanningens Källa.   

7 01 1890 Review and Herald Kristus uppenbarade Fadern   
   "Och Ordet blev kött och bodde bland oss, (och vi såg hans härlighet, en härlighet som den Enfödde har av Fadern.) och vi såg hans härlighet." Kristus kom till världen för att uppenbara Faderns karaktär och förlossa det fallna människosläktet. Världens Förlossare var jämställd med Gud. Hans auktoritet var Guds auktoritet. Han förklarade att han inte hade något liv avskilt från Fadern. Den myndighet genom vilken han talade och utförde underverk var helt hans egen och ändå försäkrar han oss att han och Fadern är ett. Johannes vittnade om Kristus och visade alla människor till honom som den utlovade Messias. När han såg Jesus framför sig sade han: "Se Guds lamm, som tar bort världens synd. Det var om honom jag sade: Efter mig kommer en man som är före mig, ty han var före mig." (Joh 1: 29,30) "Av hans fullhet har vi alla fått, nåd och åter nåd. Ty lagen gavs genom Mose, nåden och sanningen kom genom Jesus Kristus. Ingen har någonsin sett Gud. Den  Enfödde, som själv är Gud, och är hos Fadern, har gjort honom känd." (Joh 1:16)     
     Som lagstiftare utövade Jesus Guds myndighet. Hans befallningar och beslut understöddes av Majestätet på den eviga tronen. Faderns härlighet uppenbarades i Sonen. Kristus visade Faderns karaktär. Han var så fullkomligt förbunden med Gud, så fullständigt omsluten i  det ljus som omstrålade Fadern, att den som hade sett Sonen hade sett Fadern. Hans röst var som Guds röst. Lägg märke till  bönen Kristus bad innan han blev korsfäst: "Fader, förhärliga nu mig med den härlighet som jag hade hos dig innan världen var till." (Joh 17:5) Vidare säger han: "Jag är i Fadern och Fadern är i mig." ( Joh 14:11) "Ingen känner Sonen utom Fadern. Inte heller känner någon Fadern utom Sonen och den som Sonen vill uppenbara honom för." (Matt 11:27) "Den som har sett mig har sett Fadern." (Joh 14:9)    
     Kristus missbedömdes av judarna, eftersom han inte hela tiden dröjde vid lagen så som den var skriven på stentavlorna. Han inbjöd människorna att lära av honom, ty han var ett levande exempel på Guds lag. Han var den ende som i mänsklig gestalt kunde stå bland människor, se på dem och fråga: "Vem av er kan överbevisa mig om synd?" (Joh. 8: 46) Han visste att inte någon människa kunde påpeka någon brist i hans karaktär eller i hans uppträdande. Vilken kraft hans fullständiga renhet gav åt hans undervisning, vilken styrka åt hans tillrättavisningar, vilken tyngd åt hans uppmaningar! Sanningen förlorade aldrig sin kraft på hans läppar, den miste aldrig något av sin helighet, eftersom dess Försvarare hade gett en bild av den i sin gudomliga karaktär.  Hur enkla, klara och tydligt fastställda var inte hans uttalanden! Jesus förklarade sin mission inför Pilatus och sade: "Ja, för att vittna om sanningen är jag född, och därför har jag kommit till världen. Var och en som är av sanningen lyssnar till min röst."  (Joh 18:37)    
     När Jesus talade, var det inte med dröjande osäkerhet, med upprepning av ord och välkända illustrationer. Han framställde sanningen på ett nytt och intressant sätt, vilket gav den den nya uppenbarelsens friskhet. Hans röst höjdes aldrig på ett onaturligt sätt och hans ord präglades av ett sådant allvar och en sådan övertygelse som väl stämde överens med dess betydelse och de allvarliga följder som det innebar om den mottogs eller förkastades. När hans lärosatser mötte motsägelser, försvarade han dem med så stor iver och säkerhet för att göra intryck på sina åhörare, att han skulle kunna dö, om det vore nödvändigt, för att upprätthålla den pålitliga kunskapen i sin undervisning.      
     Jesus var världens ljus. Han kom från Fadern med ett budskap om hopp och frälsning till Adams fallna söner. Om människor bara ville ta emot honom som deras personlige Frälsare, lovade han att återställa Guds avbild för dem och att återvinna allt det som hade gått förlorat genom synden. Han framställde sanningen för människorna utan en tråd av invävd villfarelse. När han undervisade, kom hans ord med myndighet, ty han talade med säker kunskap om sanningen.    
     Människors undervisning är helt olik Kristi undervisning. Människor har en ständig tendens att framföra egna teorier och åsikter som angelägenheter värda uppmärksamhet, också när de inte är grundade på sanningen. Människor hänger i hög grad fast vid sina felaktiga idéer och ofruktbara tankar. De kommer att hålla fast vid människors traditioner och försvara dem så kraftfullt som om de vore den verkliga sanningen. Jesus förklarade att var och en som var av sanningen skulle komma att höra hans röst.     
     Med hur mycket större kraft skulle ordet inte kunna predikas idag, om människor dröjde mindre vid människors teorier och argument och lade långt större vikt vid Jesu undervisning och vid praktisk gudfruktighet. Han, som hade stått vid Guds sida i hans råd, som hade uppehållit sig i hans närhet, var väl förtrogen med sanningens ursprung och grundvillkor och förstod dess förhållande till människan och dess betydelse för henne. Han framställde frälsningsplanen för världen och uppenbarade sanning av det högsta slaget, också det eviga livets ord.    
     Patriarker, profeter och apostlar talade när den Helige Ande drev dem till det och de påstod klart att de inte talade genom sin egen kraft eller i sitt eget namn. De önskade inte få någon ära för det. De ville inte att någon skulle kunna se på dem som upphovet till något, som skulle kasta glans över dem själva. De var nitiska för Guds ära, för honom som allt lov och pris tillkommer. De förklarade att deras förmåga och budskapen de kom med hade de fått av Gud. Av honom hade de fått sin kraft och sitt uppdrag. Från Gud kom deras myndighet och deras duglighet. Jesus hade delgett patriarker, profeter och apostlar kunskap om Gud. Det Gamla testamentets uppenbarelser lade vikt vid att förklara evangeliet, att avlägsna slöjan från den evige Gudens avsikt och vilja. Genom forntidens helgade människor verkade Kristus för den fallna mänsklighetens frälsning. Och då han kom till världen var det med samma frälsningsbudskap och för att föra människorna tillbaka till Gud.     
Kristus är all sannings ursprung. Varje strålande idé, varje vis tanke, varje mänsklig förmåga, är gåvor från Kristus. Han lånade inga nya tankar från människor ty han var den som skapat allt. Men då han kom hit ner till jorden fann han de sanningens ädelstenar, som han anförtrott människan, begravda i vidskepelse och traditioner. De mest betydelsefulla sanningar hade uppblandats med villfarelser för att tjäna den store bedragarens syften. Människors meningar, folks mest populära tänkesätt framställdes vilseledande med ett yttre sken av sanning och presenterades som äkta ädelstenar från himlen, värda uppmärksamhet och vördnad. Men Kristus avlägsnade alla felaktiga teorier. Ingen annan än världens Frälsare hade förmåga och kraft till att framställa sanningen i dess ursprungliga renhet, befriade från de Satans alla villfarelser, som han hopat över sanningen för att dölja dess himmelska skönhet.    
     Några av de sanningar som Kristus behandlade var välbekanta för folket. De hade hört dem från prästers och rådsherrars läppar och från de intellektuella, men framför allt uttryckte de det som var typiskt för Jesu Kristi tankar. Han hade gett dem till pålitliga män för att de skulle förmedlas till världen. Vid varje tillfälle förkunnade han den särskilda sanning, som han ansåg lämplig för sina åhörares behov, antingen tankarna hade uttryckts tidigare eller ej.     
Kristi uppgift var att för människorna framställa den sanning som de saknade, befria den från villfarelser och presentera den fri från världens vidskepelser, så att människorna kunde ta emot sanningen på dess egen inneboende och eviga förtjänst. Han skingrade tvivlets dimmor så att sanningen skulle kunna uppenbaras och han sände sina klara ljusstrålar in i människornas mörka sinnen. Han ställde sanningen i skarp kontrast till villfarelsen, så att den skulle kunna visa sig som sanning för folket. Men hur få var det inte som satte värde på det som Kristus gjorde! Hur få är det inte som i vår tid har en riktig uppfattning om värdet av den undervisning han gav sina lärjungar.      
Han bevisade att han själv var vägen och sanningen och livet. Han försökte dra människors sinnen från detta livets flyktiga nöjen till osynliga och eviga verkligheter. Att människor har sina blickar riktade mot det himmelska gör dem inte olämpliga för detta livets plikter, utan gör dem snarare mera verksamma och trofasta. Även om det som hör den eviga världen till har gripit deras sinnen, lägger beslag på deras uppmärksamhet och omsluter hela deras väsen, medför den andliga upplysningen en lugn, himmelsk tillförsikt som gör det möjligt för den kristne att finna glädje i att utföra livets vardagliga plikter. Det som vi dagligen sköter om och har ansvar för sätter oss på prov och visar, om vi kommer att befinnas trogna i små ting eller ej, så att vi skulle kunna anförtros större ansvar. "Den som är trogen i smått är också trogen i stort, och den som är ohederlig i smått är också ohederlig i stort." (Luk 16: 10) Den som trofast har förvaltat sina talenter för sin Mästares räkning kommer att höra de bifallande orden från hans läppar: "Bra, du gode och trogne tjänare. Du har varit trogen i det lilla. Jag skall sätta dig över mycket. Gå in i din herres glädje!"     
Satan har alltid arbetat på att fördunkla den framtida världens härlighet och att dra all uppmärksamhet till det som hör denna världen till. Han försöker att ordna det så att våra tankar, vår håg och var längtan skulle riktas mot de jordiska tingen, så att vi inte kan se eller fatta evighetens värden. Världen och dess bekymmer har fått ett alltför stort utrymme, medan Jesus och det himmelska har alltför liten del av våra tankar och intressen. Vi bör samvetsgrant utföra det dagliga livets plikter, men det är också viktigt att vi framför allt annat utvecklar en helig hängivenhet för vår Herre Jesus Kristus. Det största hindret för vår andliga växt är att vi försummar att utöva den tro som är verksam i kärlek och som renar själen. Det finns mycket blind otro i de löften som upptecknats till vår tröst och vårt stöd. Vi behöver en mer intelligent kunskap om Bibeln, så att vi kan förstå vad som är Guds uppenbarade vilja.    
     De ting som tillhör tiden och fyller sinnena lägger beslag på våra tankar så helt att vi knappast ser mot himlen. Det andliga och eviga förmörkas så av de vanliga jordiska tingen att vi inte sätter värde på det himmelska och förstår dess betydelse. Vi utnyttjar inte våra tillfällen att studera Guds ord som vi skulle. Tanken på den kärlek, som Gud uppenbarade då han gav sin Son för att frälsa fallna människor, skall som ingenting annat röra hjärtat och uppväcka sinnets krafter. Förlossningens verk är förunderligt. Det är ett mysterium i Guds universum. Men hur likgiltiga är inte de som är föremål för en så makalös nåd! Aposteln säger: "Kärleken består inte i att vi har älskat Gud utan att han har älskat oss och sänt sin Son till försoning för våra synder." (1 Joh 4:10) Om inte våra sinnen hade blivit fördunklade av synden och av de mörka bilder som Satan ständigt hållit framför oss, skulle en intensiv och oupphörlig ström av tacksamhet flyta ut från våra hjärtan till honom som dagligen överöser oss med välsignelser som vi absolut inte har förtjänat. De förlossades eviga sång skall vara en lovsång till honom som har älskat oss och gjort oss rena från våra synder i sitt eget blod. Om vi någonsin skall sjunga den nya sången inför Guds tron måste vi först lära oss den här nere. Om vi ägnar eftertanke åt Guds kärlek, kommer alla våra vanor att visa på att vi hålls i  välbalanserad, hälsosam form. Våra andliga krafter kommer att öka, när vi övar dem i tro och bön och aktiv tjänst för Gud. Vi behöver den levande tro som är verksam och som görs fullkomlig genom arbete.   

11 02 1890 Review and Herald Faran med att ge uttryck för tvivel    
 "Ty vår nöd, som varar ett ögonblick och väger lätt, bereder åt oss på ett oändligt rikt sätt en härlighet, som väger tungt och varar i evighet. Vi riktar inte blicken mot det synliga utan mot det osynliga. Ty det synliga är förgängligt, men det osynliga är evigt." Om vårt sinne är fäst vid de eviga tingen och inte vid de jordiska, kommer vi att greppa den oändliga kraftens hand, och vad kan då göra oss nedslagna? Vad kan få oss att tvivla? Vad kan skilja oss från Herren? Paulus säger: "Ty jag är viss om att varken död eller liv, varken änglar eller furstar, varken något som nu är eller något som skall komma, varken makter, höjd eller djup eller något annat skapat skall kunna skilja oss från Guds kärlek i Kristus Jesus, vår Herre."     
Jag är tacksam för att vi inte behöver vara utlämnade till offer för Satans makt. Vi behöver inte vara lämnade att drivas hit och dit. Vi behöver inte bli förblindade av Satans bedrägerier utan kan ha våra ögon smorda så att vi kan se saker som de verkligen är. Guds barn borde inte tillåta Satan att ställa sig själv mellan dem och deras Gud. Om du låter honom göra det kommer han att säga till dig att dina besvär är de allra tyngsta och svåraste bekymmer som någon dödlig någonsin burit. Han kommer att hålla sitt förstoringsglas framför dina ögon och presentera allt för dig på ett överdrivet sätt för att göra dig överväldigad av missmod. Du borde ha dina ögon smorda med den himmelska ögonsalvan. Du borde ta Guds Ord som din rådgivare. Du borde ödmjuka din tvivlande själ inför Gud och med ångerfullt hjärta säga, "Här lägger jag ner min börda. Jag kan inte bära den. Den är för tung för mig. Jag lägger ner den vid min barmhärtige Frälsares fötter."    
Vi får inte tro att vi ska undgå prövningar för aposteln säger "för att det som är äkta i er tro - och detta är långt dyrbarare än det förgängliga guldet, som dock måste prövas i eld - skall ge pris, härlighet och ära när Jesus Kristus uppenbaras". Guld prövas i elden för att det ska renas från slagg, men tro som är renad genom prövningar är mer dyrbar än rent guld. Så låt oss se på prövningar på ett balanserat sätt. Låt oss inte gå igenom dem med klagan och missnöje. Låt oss inte göra misstaget att försöka komma ifrån dem. I prövningens tider måste vi klamra oss fast vid Gud och hans löften. Några har sagt till mig "Blir du inte missmodig ibland när du möter prövningar?" och jag har svarat "Jo, om du med missmod menar ledsen eller nedslagen." "Pratade du med någon om dina känslor?" "Nej, det finns en tid för tystnad, en tid för att tygla tungan, och jag var fast besluten att inte uttala ett ord av tvivel eller mörker, för att inte lägga någon dyster skugga över dem som jag umgicks med. Jag har sagt till mig själv att jag ska uthärda Guldsmedens eld. Jag ska inte förtäras. När jag talar ska det vara om ljus, om tro och att hoppas på Gud. Det ska vara om rättfärdighet, om godhet, om Kristus min Frälsares kärlek. Det ska vara för att vända andras sinnen mot himlen och himmelska ting, till Kristus tjänst för oss i himlen och vår tjänst på jorden för honom.    
Kristus renar det himmelska templet från folkets synder, och vi måste arbeta på jorden i harmoni med honom för att rena själens tempel från dess moraliska orenhet. Om vi vill arbeta på det sättet kommer vi att finna att Guds Andes ljuvliga inflytande kommer in i vårt liv. Nåd, frid och styrka kommer att ta kiv och svaghets plats och istället för att tala om missmod och mörker ska vi tala om Guds ljus, kärlek och glädje. Vi ska se på de ting som inte syns, som inte är förgängliga utan eviga. När vi engagerar oss i detta arbete kommer Guds änglar att dra nära för att förmedla gudomlig kraft och förena himmelsk styrka med mänsklig svaghet. Så ska vi växa till vår Herres avbild. Vi ska lära oss att förtrösta på honom, att anförtro våra själar till honom som till en trofast Skapare. Aposteln säger " Ty det är Gud som verkar i er så att ni både i vilja och gärning förverkligar hans syfte." Som ett resultat ökar våra mentala och andliga krafter. När vi lär av Kristus kommer vi att förstå hur vi ska bevara vår andliga kraft. Vi ska hämta näring från Guds Ord och vi ska ha den välsignade erfarenheten som beskrivs av aposteln med dessa ord: " Ni har inte sett honom men älskar honom ändå; ni ser honom ännu inte men tror på honom och kan jubla i outsäglig, himmelsk glädje."    
Guds barn kan glädja sig åt allting och alltid. När problem och svårigheter kommer kan du glädja dig när du litar på Guds visa försyn. Du behöver inte vänta på ett lyckligt känslorus utan kan gripa tag i löftena i tro och sända upp en tacksägelsesång till Gud. När Satan frestar dig, andas inte ett ord av tvivel eller mörker. Du får själv välja vem du vill skall råda i ditt hjärta och behärska ditt sinne. Om du väljer att öppna dörren för den ondes påverkan skall ditt sinne fyllas med misströstan och upproriska frågor. Du har rätt att ge uttryck för dina känslor, men allt tvivel som du ger uttryck för, är ett frö som kan spira och bära frukt i någon annans liv, och det är omöjligt att motverka dina ords inflytande. Du själv kanske kommer över din tillfälliga frestelse ... men andra som har påverkats av ditt inflytande kanske inte kan frigöra sig från den otro som du gav upphov till. Hur betydelsefullt är det inte att vi endast säger sådant som ger andlig styrka och andligt ljus åt dem som vi umgås med! Låt oss försöka lyfta själar till Jesus, som vi inte har sett men ändå kan älska, och fyllas av outsäglig glädje och härlighet.    
I minnets sal ska heliga målningar hänga, med bilder av Jesus, med lärdomar av hans sanning, med uppenbarelser av hans ojämförliga skönhet. Om minnets sal var inredd på det viset skulle vi inte betrakta vår lott som outhärdlig. Vi skulle inte prata om andras fel. Våra själar skulle vara fyllda av Jesus och hans kärlek. Vi skulle inte vilja diktera för Herren hur han ska leda oss. Vi skulle älska Gud över allt och vår nästa som oss själva. När Herrens glädje finns i själen kan du inte hålla tillbaka den. Du kommer att vilja berätta för andra om den skatt som du funnit. Du kommer att tala om Jesus och hans makalösa skönhet. Vi borde lämna allt till honom. Våra sinnen borde tränas att dröja vid det som förhärligar Gud. Om våra mentala krafter är hängivna Gud kommer våra förmågor att förbättras och vi kommer att ha större och större själsgåvor att ge åt Mästaren. Vi kommer att bli ljuskanaler till andra.    
Vi kan ha nära förbindelse med Gud och med vår Frälsare. När vi har förbindelse med Gud kommer vi att vara idel ljus i Herren, för i honom finns inget mörker. Men om vi har kontakt med Satan kommer vi bara att ha mörker, för han är mörkrets härskare i denna värld. Vi kommer att vara fyllda av knotande, klagande och onda förmodanden. Du kommer bara att ha en anklagande anda  mot dina bröder och din själ kommer att vara skiljd från din krafts källa. Vi borde vara tacksamma att det inte är för sent att ställa det som är fel till rätta. Vi har fortfarande förmånen att komma till ljusets och kraftens källa. Vi kan fortfarande växa upp till det fulla måttet hos män och kvinnor i Kristus Jesus. Men för att växa i nåd och i kunskap om vår Herre Jesus måste du begrunda hans kärlek. Du måste tala om han kraft och upphöja hans nåd.    
Då jag en gång var i England hade man där stor parad på gatorna. Det var drottningens jubileum. Alla talade om det. Skyltfönstren i alla affärer var fyllda med bilder på drottningen och alla upphöjde och ärade Englands drottning. Om vi hade kunnat avlägsna drottningens bilder och symbolerna på hennes härlighet, och i stället lagt dit symboler för Jesu härlighet och majestät, skulle säkerligen människor ha ansett oss vara religiösa fanatiker. De skulle ha tyckt att vi drev religionen för långt och att vi inte visste vad vi gjorde. Men lade inte vår Mästare av sig sin kungliga dräkt och sin härlighets krona? Iklädde sig inte hans gudomlighet mänsklig gestalt och kom till vår värld för att dö som ett offer för människor? Varför skulle vi inte tala om detta? Varför skulle vi inte ägna vårt intresse och vårt tal åt hans oändliga kärlek? O, att vara tungor skulle frigöras från sin förlamning så att vi skulle prisa vår Gud! Ack, att den andliga stelhet som har begränsat människor, skulle avlägsnas, så att vi skulle kunna upptäcka Guds härlighet i Jesu Kristi ansikte! Vi skall vara Herrens representanter här på jorden. Är det inte dags att ändra på saker och ting? Du som bara har levt för dig själv, vill du inte skynda dig att få kontakt med Kristus, denna världens ljus? Han kan genom vår medverkan förmedla sitt himmelska ljus till dem som sitter i mörker. Du som hävdar att du känner Herren, du som säger att du har smakat och sett att Herren är god - berätta detta för människor i din omgivning! Prisa honom som har kallat dig ut ur mörkret in i sitt underbara ljus! Om människor kan göra en så stor tillställning över en drottnings jubileum, om de kan bli så entusiastiska över en dödlig människa - skulle då inte vi kunna vittna om den härlighet som tillhör Livets furste, han som snart skall komma i härlighet för att hämta sina trötta, utslitna efterföljare hem till sig! Han skall då öppna dödens portar och ge fångarna fria och ge sina älskade som sover, en härlig odödlighet. Varför kan inte Kristus bli vårt samtalsämne? Vi är nästan hemma. Låt oss intala mod och hopp till korsets trötta kämpar! Låt oss säga till jordens pilgrimer och främlingar att vi snart skall nå ett bättre land, det himmelska!  

1 04 1890 Review and Herald Omvändelse ~ Guds gåva   
Många har en felaktig uppfattning om omvändelsens karaktär. De tror, att de inte kan komma till Kristus, om de inte först visar ånger. De tror, att ångern förbereder dem så att de kan få förlåtelse för sina synder. Det är sant, att ånger kommer före syndaförlåtelse, för det är bara det brutna och förkrossade hjärtat, som kommer att känna ett behov av en Frälsare. Men måste syndaren vänta tills han har ångrat sig, innan han kan komma till Jesus? Skall omvändelsen göras till ett hinder mellan syndaren och Frälsaren? Jesus har sagt: "Och när jag har blivit upphöjd från jorden skall jag dra alla till mig." (Joh. 12:32) Kristus drar alltid människor till Sig, medan Satan flitigt genom varje tänkbart knep försöker dra människor bort från deras Förlossare. Kristus måste uppenbaras för syndaren som den som har dött för hela världens synder. När han ser Guds Lamm på Golgatas kors, börjar återlösningens mysterier att gå upp för hans sinne och Guds godhet leder honom till ånger och omvändelse.     
Trots att frälsningsplanen kräver ett djupt studium av visa och kloka människor, är den inte för djup för att ett barn skall kunna förstå den. Genom att dö för syndare visade Kristus en kärlek, som är ofattbar. Då vi ser denna kärlek, påverkas våra hjärtan och själen leds till att ställa frågan: "Vad är synd, eftersom den kräver ett sådant offer för att syndaren skall kunna få sin skuld sonad?" Johannes, den lärjunge som Jesus älskade, förklarar: att "var och en som gör synd mot lagen bryter mot lagen, ty synd är brott mot lagen." (Joh. 3:4) Aposteln Paulus undervisade människor om frälsningsplanen. Han förklarar: "Jag har inte försummat något som kunde vara till nytta för er. Jag har predikat och undervisat, offentligt och i hemmen, och jag har uppmanat både judar och greker att de skall omvända sig till Gud och tro på vår Herre Jesus." (Apg. 20:20- 21) Johannes säger om Frälsaren: "Och ni vet att han uppenbarades för att ta bort synderna, och synd finns inte i honom." (1Joh. 3:5)    
Den levande sanningen lär inte, att syndaren måste omvända sig, innan han kan ta emot Kristi inbjudan: "Kom till mig, alla ni som arbetar och bär på tunga bördor, så skall jag ge er vila." (Matt. 11:28) Människor måste komma till Kristus, därför att de ser Honom som sin Frälsare, sin ende Hjälpare, så att de kan bli i stånd att omvända sig, för om de kunde omvända sig utan att komma till Kristus, kunde de också bli frälsta utan Kristus. Det är den kraft som utgår från Kristus, som leder till äkta omvändelse. Peter framställer denna sak tydligt, då han säger: "Honom har Gud med sin högra hand upphöjt som hövding och frälsare, för att ge omvändelse och syndernas förlåtelse åt Israel." (Apg. 5:31) Omvändelse är i lika hög grad en gåva från Kristus som förlåtelse är det och sann omvändelse kan inte finnas i det hjärta, som inte Jesus har varit verksam i. Vi kan lika litet omvända oss utan att Kristi Ande väcker vårt samvete, som vi kan få förlåtelse utan Kristus. Kristus drar syndare till Sig genom att tydliggöra Sin kärlek till oss på korset. Detta gör våra hjärtan milda, påverkar våra sinnen och sporrar oss till ånger och omvändelse i själen.    
Paulus säger: "Förr levde jag utan lagen, men när budordet kom, fick synden liv, och jag dog" (Rom. 7:9) Vem påminde Paulus om budorden om inte den helige Ande? Jesus sade: "Men Hjälparen, den helige Ande, som Fadern skall sända i mitt namn, han skall lära er allt och påminna er om allt vad jag har sagt till er. (Joh. 14:26) Paulus fortsätter: "Då visade det sig att budordet som skulle föra mig till liv, blev till död. Ty synden grep tillfället och bedrog mig genom budordet och dödade mig genom det. Alltså är lagen helig och budordet är heligt, rätt och gott. Har då det som är gott blivit min död? Nej, visst inte! Men synden har blivit det, för att den skulle framstå som synd. Så skulle synden genom budordet framstå som i högsta grad syndig." (Rom. 7: 8-13)    
Det händer, att människor skäms över sin syndiga livsstil och överger några av sina dåliga vanor, innan de har väckts till att öppet ta emot Kristus. Det sker emellertid genom evangeliets kraft och genom Kristi nåd, som drar dem till att förändra sitt uppförande. Ett inflytande, som de är omedvetna om, verkar på deras själar. Deras samveten väcks och deras yttre liv förändras. När Kristus drar dem till att se upp till Hans kors och på Honom, som deras synd har genomborrat, blir Hans budord förankrade i deras hjärtan. Nu blir de medvetna om det onda i sina liv, själens djupt rotade synd. De börjar förstå en del om Kristi rättfärdighet och utbryter: "Behövdes all denna kärlek, allt detta lidande, all denna förödmjukelse för att vi inte skulle gå förlorade utan ha ett evigt liv?" De förstår, att det är Guds godhet, som leder till omvändelse. En sådan omvändelse som denna når längre än våra egna krafter. Den kan endast fås av Jesus, som steg upp i det höga och som har gett människorna gåvor. Kristus är källan till varje god inspiration. Han är den ende som kan väcka fiendskap mot synden i ett människohjärta. Han står bakom oss med Sin kraft, om vi vill bli frälsta. Ingen själ kan ångra och omvända sig annat än genom Kristi nåd. Syndaren måste be om att få veta, hur han skall omvända sig. Gud uppenbarar Kristus för syndaren och när denne ser Guds Sons rena sinne, lär sig syndaren att förstå syndens karaktär. Genom tro skapas det i hans hjärta genom Kristi verksamhet och kraft en fiendskap mot synden och Satan. Dem, som Gud förlåter, gör Han först rättfärdiga.    
Den behagliga lögnen, att allt som man behöver göra är att tro, har förstört tusentals, ja tiotusentals, därför att så många har kallat det tro, som inte är tro utan helt enkelt ett fastslaget påstående. Människan är en intelligent, ansvarig varelse, som Herren inte skall bära som en passiv börda. I stället måste hon samverka harmoniskt med Kristus. I sin strävan efter härlighet, ära och odödlighet måste människan gripa sig an sin anvisade uppgift. Gud kräver, att människan skall använda varje förmåga, som Han har lånat ut till henne och öva upp varje kraft, som Han har gett henne. Människan kan nämligen aldrig frälsas genom olydnad och likgiltighet. Kristus kämpade under allvarlig bön. Han sände upp böner under höga rop och tårar för dem, för vilkas skull Han hade lämnat himlen och kommit till denna jord. Hur ärligt och innerligt skulle vi inte därför be utan att förtröttas. Hur viktigt är det inte att hämta hjälp genom ständig bön om hjälp, den hjälp som bara kan komma från Herren. Om du finner röst och tid till att be, kommer Herren att finna tid och röst till att svara dig.     
Somliga av våra bröder har gett uttryck för sin fruktan för, att vi skall uppehålla oss alltför länge vid ämnet rättfärdiggörelse genom tro, men jag hoppas och ber, att ingen skall behöva känna sig orolig i onödan. Det är nämligen ingen risk att presentera denna trospunkt så som den har framställts i Skriften. Om man inte under tidigare perioder hade försummat att ge tillräcklig undervisning till Guds folk, skulle det inte vara nödvändigt att påkalla uppmärksamhet nu. Somliga av våra bröder tar inte emot Guds budskap i detta ämne. De verkar bli ängsliga vid tanken på, att någon av våra präster skulle överge sitt tidigare sätt att lära ut de gamla goda trossatserna. Vi ställer frågan: "Är det inte på tiden, att nytt ljus får komma till Guds folk och väcka dem till större allvar och en högre målsättning. De överväldigande och dyrbara löften, som har getts oss i den heliga Skrift, har man i hög grad förlorat ur sikte, precis som fienden till all rättfärdighet planerade, att det skulle bli. Han kastade sin egen mörka skugga mellan oss och vår Gud, för att vi inte skulle se Guds sanna natur. Herren har förkunnat, att Han är "en Gud, barmhärtig och nådig, sen till vrede och stor i nåd och sanning". (2 Mos. 34:6)     
Åtskilliga har skrivit till mig för att fråga, om budskapet om rättfärdiggörelse genom tro är den tredje ängelns budskap. "Det är i sanning den tredje ängelns budskap." Profeten förklarar: "Sedan såg jag en annan ängel komma ner från himlen. Han hade stor makt, och jorden lystes upp av strålglansen från honom." (Upp. 18:1) Strålande ljussken, härlighet och makt skall vara förenade med den tredje ängelns budskap. Var det än predikas kommer det att åtföljas av en bevisning i Ande och kraft. Hur skall någon som helst av mina bröder veta, när detta ljus skall komma till Guds folk? Hittills har vi helt säkert inte sett det ljussken, som svarar mot den beskrivningen. Gud upplyser Sitt folk och så många, som vill ta emot det, kommer att inse det syndiga i att förbli ljumma. De kommer att böja sig för det Sanna Vittnets råd, när Han säger: "Var därför ivrig och omvänd dig. Se, jag står vid dörren och klappar på. Om någon hör min röst och öppnar dörren, skall jag gå in till honom och hålla måltid med honom och han med mig." (Upp. 3:19- 20)      
Kyrkan beskrivs som stående i en självtillräcklig, självbelåten, stolt, oavhängig position, likgiltig för sitt eget ynkliga och eländiga tillstånd. På grund av sin attityd säger den: "Jag är rik, jag har vunnit rikedom och behöver ingenting." (Upp. 3:17) Hur många är det inte, som i dag gör anspråk på att hålla Guds bud, men som ändå befinner sig i samma tillstånd som församlingen i Laodicea! Anklagelsen mot församlingen är: "Du är varken kall eller varm". Men medan många kanske är nöjda med sin ljumma inställning, behagar det långt ifrån Herren, som förklarar, att om du inte är ivrig och omvänder dig, "skall jag spy dig ut ur min mun". (Upp. 3:16) Han säger: "... du vet inte, att just du är eländig, beklagansvärd, fattig, blind och naken. Jag råder dig att köpa guld som är renat i eld, så att du blir rik, och vita kläder att skyla dig med, så att din skamliga nakenhet inte syns, och salva att smörja dina ögon med, så att du kan se." (Upp. 3: 17-18)    
Det guld, som Jesus vill, att vi skall köpa av Honom, är guld prövat i eld. Det är trons och kärlekens guld, som inte innehåller några föroreningar. Det är den vita klädnad som är Kristi rättfärdighet, bröllopsdräkten, som endast Kristus kan ge. Ögonsalvan är den sanna andliga urskillningsförmåga, som saknas hos oss, ty andliga saker måste bedömas på ett andligt sätt.    
Till dem av våra bröder, som intar denna självbelåtna ståndpunkt, och som talar och handlar som om det inte fanns något behov av mer ljus, vill vi säga, att budskapet till Laodicea precis passar in på er. Många bekännande kristna är utan Kristus, därför att de vägrar att väva in Hans sannings principer i sina liv. Guds Ord förklarar: "Saliga är de som hungrar och törstar efter rättfärdighet, de skall bli mättade." (Matt. 6:6) Vi borde allvarligt be och med uppriktiga hjärtan fråga, vad Herrens vilja är, för att vi måtte kunna vara redo att ta emot de välsignelser, som i så hög grad behövs.    
Vi måste ha litet olja till våra lampor i våra kannor och inte vara som de oförståndiga jungfrurna i liknelsen. Deras lampor slocknade, när de slumrade till och sov och de hade ingen extra olja. Därför kom de för sent för att möta brudgummen. Vi borde söka efter en levande erfarenhet och erhålla Jesu nåd. Vi behöver Hans kärlek och mildhet. Vi behöver en pånyttfödd tro. Låt ingen förkasta Guds råd. Låt oss i stället alla köpa guld och den vita klädnaden av Honom och bönfalla om att bli smorda med den helige Ande. Jesus vill, att vi skall ha en personlig kunskap om sanningen och att vi måtte rannsaka hjärtat grundligt och kritiskt och sluta göra ont och lära oss att göra gott. Jesus säger: "Alla som jag älskar tillrättavisar jag och tuktar jag. Var därför ivrig och omvänd dig." Ingen borde känna sig upprorisk, som om han stod i försvarsställning inför Gud, därför att Han tillrättavisar er på grund av ert ljumma tillstånd och er andliga stolthet. Gud ser ned till oss för att bönfalla oss om, att Han måtte få tala med oss och inbjuder oss till att öppna våra hjärtans dörrar, för att Han måtte komma in och hålla måltid med oss och vi med Honom. Han förklarar: "Den som segrar skall få sitta hos mig på min tron, liksom jag själv har segrat och sitter hos min Fader på hans tron." (Upp. 3:21)  

1 07 1890 Review and Herald Andlig Vekhet oursäktlig    
Jesus sade: "vad ni än ber om i mitt namn, skall jag göra". Är detta löfte sant eller falskt? Om det är falskt, kan vår brist på andlig styrka ursäktas. Men är det inte sant? Är det inte Guds ord? Och är våra nuvarande betingelser helt utan anledning? Om det skulle förekomma större ödmjukhet, större enkelhet och oförvitlig tillit till det namn, som står över alla namn, om vi toge efter det gudomliga Mönster som vi har fått, skulle vi då inte se de utlovade löftena förverkligade? Det är vår förmånsrätt, att berätta för Herren, med ett litet barns enkelhet, precis vad vi önskar. Vi kan berätta för Honom om våra timliga angelägenheter, bedja Honom om bröd och kläder, såväl som om livets bröd och Kristi rättfärdighets klädnad. Er himmelske Fader vet, att Ni behöver allt detta, och Han inbjuder Er till att bedja Honom därom. Det är tack vare Jesu namn, som vi beviljas varje ynnest. Gud önskar att ära detta namn, och kommer att täcka Era behov med hjälp av Sin givmildhets rikedomar.    
Herren är vår hjälpare. Det är inte Hans goda behag, att någon skall gå förtappad, utan snarare att alla skall komma till insikt om sanningen och bli frälsta. Gud kommer inte att hålla tillbaka uppfyllelsen av människans enda verkliga hopp, som hon kan ha i världen. Jesus säger: "utan mig kan ni ingenting göra"; men i Honom, och Hans i oss nedlagda rättfärdighet, kan vi göra allting. Guds Andes verk kommer att bestå för evigt, men människors verk kommer att försvinna. Andliga ting förstås på ett andligt sätt. För den världsligt vise är Guds Andes verkan, som leder till bekännelse och medgivande av synd samt till att godta sanningen sådan den är i Jesus, rena dårskapen. De är inte bättre på att tänka igenom alla "varför" i Hans verkan, än Nikodemus var, och de gör narr av samt tackar nej till Guds verk; deras mänskliga visdom kan inte tolka det. "Men vi har inte fått världens ande, utan den Ande som är från Gud, för att vi skall veta vad vi har fått av Gud. Detta förkunnar vi också, inte med ord som mänsklig visdom lär utan med ord som Anden lär, när vi återger andliga ting med andliga ord."    
De, som helt litar på Kristi rättfärdighet, betraktar Honom i levande tro, känner Kristi Ande, och är kända av Kristus. Enkel tro sätter faktiskt den troende i stånd till att räkna sig själv som död gentemot synden, och som levande gentemot Gud genom Jesus Kristus vår Herre. Vi är frälsta av nåd, genom tro, och det inte av oss själva; det är Guds gåva. Försöker vi att teckna dessa dyrbara löften inför de världsligt visa, kommer de bara att håna oss; ty: "En oandlig människa tar inte emot det som tillhör Guds Ande. Det är dårskap för henne, och hon kan inte förstå det, eftersom det måste bedömas på ett andligt sätt."    
Då Jesus var i färd med att stiga upp i höjden, sade han till lärjungarna: "jag skall be Fadern, och han skall ge er en annan Hjälpare, som alltid skall vara hos er, sanningens Ande, som världen inte kan ta emot. Ty världen ser honom inte och känner honom inte. Ni känner honom, eftersom han förblir hos er och skall vara i er." Och han sade: "Den som har mina bud och håller fast vid dem, han är den som älskar mig. Den som älskar mig skall bli älskad av min Fader, och jag skall älska honom och uppenbara mig för honom.'" Det är många, som är tillfreds med att identifiera sig med falska lärosatser. Därför råder det heller ingen strid eller skillnad mellan dem och världen; men Guds barn skall bära vittnesbörd om sanningen, inte bara med penna och röst, utan med ande och karaktär. Vår Frälsare tillkännager, att världen inte kan ta emot sanningens Ande. De kan inte erkänna sanningen, eftersom de inte erkänner Kristus, sanningens upphov.    
Ljumma lärjungar, kallhjärtade bekännare som inte är besjälade av Kristi Ande, är icke i stånd till att erkänna värdet hos Hans rättfärdighet; utan de söker att uppnå sin egen rättfärdighet. Världen söker efter världens ting, affärer, världslig ära, uppvisning, självtillfredsställelse. Kristus söker att bryta denna förtrollelse, som håller människor borta från Honom. Han söker att vända människors uppmärksamhet till den kommande världen, som Satan har fördunklat med sin egen skugga. Kristus för den eviga världen inom räckhåll för mänsklig visdom, kommer med det som är tilldragande för dem, berättar för dem att Han kommer att bereda boningar för dem, och komma tillbaka och ta dem till Sig Själv. Det är således Satans plan, att fylla sinnet med överdriven kärlek till det sensuella, så att Guds kärlek och önskan om att nå himmelen, fördrivs ur hjärtat.    
Vid Frälsarens ankomst var människorna strängt upptagna av jordiska ting. På grund av bristande andlig syn trängde de aldrig igenom till den kommande världens härligheter. Ett sant intresse för himmelska ting skulle ha gjort sinnet balanserat och väckt deras hängivenhet, så att de skulle ha burit den himmelska avbilden i stället för den jordiska avbilden. Jesus sökte att motverka det onda. Han frambar lärdom efter lärdom, för att bryta dårskapens trolldom som band människorna vid jorden. Han sporde eller frågade: "Vad hjälper det en människa att hon vinner hela världen men förlorar sin själ? Och vad kan en människa ge i utbyte mot sin själ?" Kristus framställde evighetens betydelsefulla krav, för att få människor att anstränga sig för att nå det himmelska. Han visade dem framtidens storhet i motsats till nutidens obetydlighet. Han gav världsliga verksamheter en underordnad ställning, till förmån för intresset för andliga ting. För människornas sinnen öppnade Han upp för det faktum, att varje ögonblick i livet är förenat med eviga konsekvenser. Han visade dem, att världens fåfängligheter, som förblindar människan i tyrannisk träldom, är överflödiga och värdelösa.    
Mästaren har engagerat oss i Sin tjänst, Han har pekat ut för oss vår plikt, och öppnat upp för den lön åt oss, som följer på tålmodigt, beständigt goda gärningar. Han, som kommer ned från himmelen. kan tala om himmelen, och visa upp de himmelska tingen på rätt sätt, som Han har präglat med Sin bild och underskrift. Han känner till den fara, som de är i, som Han kommit för att lyfta upp ur förnedring, och upphöja till en plats vid Sin egen sida på tronen. Han pekar ut den fara de svävar i, när de slösar bort uppmärksamheten på gagnlösa och farliga ting. Han söker att dra sinnet bort från det jordiska till det himmelska, så att vi inte spiller tid, förmåga och tillfälle på ting, som på det hela taget är tomhet. Han förmanar människor: "Samla inte skatter på jorden, där rost och mal förstör och där tjuvar bryter sig in och stjäl. Samla er skatter i himlen, där varken rost eller mal förstör och där inga tjuvar bryter sig in och stjäl. Ty där din skatt är, där kommer också ditt hjärta att vara."    
Vår Frälsare arbetar hela tiden på att rädda människor undan Satans bedrägeri, så att de inte lurar sig själva på evig lycka, genom att ställa in hjärtat på jordisk vinning. Den, vars hjärta är inställt på eviga intressens rikedomar, kommer att stöttas i allt från ovan, och kommer att betrakta varje jordisk fördel som en gåva från Gud, och kommer att njuta av jordiska välsignelser desto mera.    
Det enda säkra stället att deponera eller förvara våra rikedomar på, är i himmelens bank. Alla depositioner i den banken kommer att uppbära rikliga räntor; Du kommer att samla in åt Dig själv i Din lada, till den stundande tiden.    
Gud manar dem, som Han har betrott med Sitt överflöd, till att uppträda som trofasta förvaltare. Herren önskar, att saker av timlig karaktär skall inta en blygsam plats i hjärtat och tankarna; men Satan önskar att det jordiska skall inta första platsen i våra liv. Herren vill, att vi godtar de ting som är utmärkta. Han visar oss den kamp, som vi måste ge oss in i, uppenbarar återlösningens natur och plan. Han lägger i dagen de faror, som Ni kommer att möta, den nödvändiga självförnekelsen, och Han manar Er till att beräkna kostnaden, försäkrar Er om, att om Ni skrider nitiskt till verket, kommer gudomlig kraft att fogas till mänsklig ansträngning. Den kristnes krigföring är inte en strid mot kött och blod, utan mot makter och myndigheter, emot andlig ondska i himlarymderna. Den kristne har att kämpa mot övernaturliga krafter, men han lämnas inte ensam i denna kamp. Frälsaren är den troendes härförare, och tillsammans vinner de mera, än seger.    
Världens Återlösare vill inte att människor förbiser Satans påfund. Ondskans väldiga förbund ställer sig upp emot dem, som vill övervinna; men Kristus önskar, att vi ser på de osynliga ting, på himmelens här, som lägrar sig runt omkring dem, vilka älskar Gud, för att befria dem. Himmelens änglar är intresserade av människornas bästa. Den Allsmäktiges kraft verkar för dem, som litar på Gud. Fadren godtar Kristi rättfärdighet för Hans efterföljares skull, och de är omgivna av ljus och helighet, som Satan icke kan tränga igenom. Rösten från vår frälsnings Härförare talar till Hans efterföljare, och säger: "Var vid gott mod.' Jag är Er försvarare; ryck fram mot seger."    
Genom Kristus har det sörjts för både återupprättelse och försoning för människor. Den klyfta, som synden orsakat, överbryggades genom korset på Golgata. Jesus har fullt ut betalat lösensumma och därmed kan syndaren få tillgivelse eller förlåtelse, samtidigt som lagens rättfärdiga krav upprätthålls. Alla, som tror att Kristus är försoningsoffret, kan komma och få förlåtelse för sin synd, ty genom Kristi stora gärning har förbindelsen mellan Gud och människan åter öppnats. Gud kan ta emot mig som Sitt barn och jag kan glädja mig genom att kalla Honom för min gode och kärleksfulle Far. Kristus måste få lov till att vara vårt enda hopp om himmelen, för Han är vår ställföreträdare och garanti. Vi har överträtt Guds lag och genom laggärningar blir ingen människa rättfärdiggjord. Även det bästa, som en människa kan göra av egen kraft, är inte tillräckligt för att tillfredsställa kravet från den heliga och rättfärdiga lag, som blivit överträdd. Men genom tro på Kristus kan vi åberopa Guds Sons rättfärdighet, som i allt motsvarar samtliga krav. Som människa uppfyllde Kristus lagens krav. Han bar lagens förbannelse för syndarna och bringade försoning för dem, för att var och en som tror på Honom inte skall gå förtappad, utan ha evigt liv. Sann och ädel tro tar emot Kristi rättfärdighet och syndarna blir segervinnare med Kristus, ty de får del av gudomlig natur. Så blir det gudomliga och det mänskliga förenat.    
De, som försöker att nå himmelen med egna medel för att hålla lagen, försöker det omöjliga. Människor kan inte bli frälsta utan lydnad, men gärningarna skall inte utföras genom egna försök. Kristus skulle verka i dem, för att de skulle vilja och handla enligt Hans goda vilja. I fall människorna kunde bli frälsta genom egen försorg, skulle de ha något som de kunde glädja sig åt. Kains offer utgör en bild på människorna försök, att vinna frälsning genom egna prestationer. Allt, vad människorna kan göra utan Kristus, är besmittat att egenkärlek och synd. Men det, som blir gjort i tro, är godtagbart för Gud. När vi försöker att vinna himmelen genom Kristi stora gärningar, kan vi uppnå framgång. Genom att se på Jesus, trons upphovsman och fullkomnare, kan vi växa i styrka och gå från seger till seger, ty genom Kristus har Guds nåd säkrat vår hela och fulla frälsning.    
Utan tro är det omöjligt, att täckas eller behaga Gud. Levande tro gör det möjligt att få del av Kristi liv och försoning samt att nå fram till den stora tröst och glädje, som frälsningsplanen ger. En sann kristen kommer att känna en allvarlig önskan om, att föra andra till Kristus. Då Filippus blev försäkrad om, att han hade funnit Messias, uppsökte han Natanael, och sade till honom: "'Den som Mose har skrivit om lagen och som profeterna har skrivit om, honom har vi funnit, Jesus, Josefs son, från Nasaret."    
Vad gör vi för Kristus? Berättar vi om Hans godhet och Hans förträfflighet samt söker vi att vinna själar för Mästaren? Om Jesus är dyrbar för Din själ, kommer Du att känna det som Din plikt, att göra Honom känd för andra. Jesus sade till Sitt folk: "Ni är världens ljus." "Låt på samma sätt ert ljus lysa för människorna, så att de ser era goda gärningar och prisar er Fader i himlen." Kristi evangelium är ingen torr teori; det är goda nyheter med stor glädje, som uppenbarar en personlig Frälsare för oss, och vi skall berätta för män, kvinnor och unga, vad de måste göra för att bli frälsta.  

7 10 1890 Review and Herald Guds höga kall i Jesus Kristus.    
 
afsnittet     
     När vi närmar oss tidens slut, kommer det onda att strömma starkare i sitt lopp mot evig fördömelse. Vi kan bara vara trygga när vi håller fast i Jesu hand och hela tiden ser på honom som är trons upphovsman och fullkomnare.  Han är vår mäktige hjälpare. Vi skall söka Gud för att bli eniga. Vi skall inte göra våra egna idéer och åsikter till rättesnöre för någon annan. Vi skall inte  våga vår ära på att vi har rätt och våra bröder har fel. Vi borde ägna oss åt att studera frälsningsplanen, så att vi kan få en uppfattning om hur högt Jehova har värderat människans frälsning.    
     "Ty så älskade Gud världen att han utgav sin enfödde son, för att den som tror på honom inte skall gå förlorad utan ha evigt liv." ( Joh 3:16 ) Uppenbarelsen av Guds kärlek, så som den kom till synes på Golgata kors, vittnar om att Gud har satt ett oerhört stort värde på människan. Skall vi då inte vara noga med hur vi talar om våra syskon och om människor i allmänhet? Hur försiktiga borde vi inte vara så att vi inte skadar eller sårar någon av Guds minsta. De minsta av oss är de inte bland Guds utvalda? Har han inte dött för dem likaväl som för oss? Har han inte lösköpt dem för att de skall prisa honom, som har kallat oss från mörkret till sitt underbara ljus? Är det någon av oss som vill göra en av Guds ljusbärare besviken och släcka de strålar som Gud ville låta skina i världen? Gud förbjude det!    
     Vi behöver varje ljusstråle som Gud kan sprida över oss. Många som borde resa sina tält närmare Kanaans land slår läger närmare Egypten. De lever inte i ljuset från Rättfärdigbetens sol. Många söker nöjen för att tillfredsställa sin smak. De vinner inte någon andlig kraft genom att göra så. De befinner sig snart på den förlorande sidan. Att tillfredsställa nöjeslystnaden minskar kärleken till det kristna livets gärningar. Sinnet blir så fyllt av bagateller, av sådant som tillfredsställer det naturliga sinnet, att det inte blir någon plats över för Jesus.                                                                                                           
    Du kan inte säga hur många dagar du har av nådatid. Herren kan mycket snart säga: "Hugg ned trädet: det står till ingen nytta i Herrens trädgård." Vad kan jag säga för att hjälpa de unga? Vill ni inte öppna era hjärtan för Jesus så att hans kärlek och nåd kan komma in och fylla er, så att ni kan lovsjunga och prisa Gud i era hjärtan? Om ni bara ville ge all er glädje till Jesus, så skulle ni lära er Kanaans språk och sång.    
Hos världsliga människor väntar man sig att möta lättsinne, tanklöshet, fåfänga, omoral, gyckel och skämt, men låt inte något sådant förekomma bland er som har uppstått med Kristus. Er livsuppgift är nämligen att söka de ting som är därovan, där Kristus sitter på Guds högra sida. "Ty ni har dött och ert liv är dolt med Kristus i Gud. När Kristus träder fram, han som är vårt liv, då skall också ni träda fram i härlighet." ( Kol 3:4 )     
     Prövningar kommer vi alla att få möta, men om vi uthärdar dem utan att klaga, kommer vi att utveckla tålamod, ödmjukhet och långmodighet med glädje. Alla våra avsikter och alla våra mål i livet skulle vara att bli goda och göra gott. Vi ska bygga på grunden med guld, silver och ädla stenar - ett oförstörbart verkligt innehåll.    
     Den tid som vi lever i är fylld av eviga realiteter. Vi måste nu höja våra tankar och lära i Mästarens skola. Vi får aldrig bli missmodiga, aldrig nöjda med att bygga på grunden med trä,  hö och halm, som kommer att förstöras. Tack Gud att det nu är tid att ångra våra orättfärdiga gärningar. Det finns en öppen källa för Juda och Jerusalem, så att vi kan tvättas i Lammets blod och bli rena.     
Det är nödvändigt för oss att tillägna oss den tro som verkar genom kärlek och renar själen, om vi skall kunna komma Guds sinne till mötes. Det finns några som tror på Kristus. De menar inte att han är en bedragare. De tror också att Bibeln uppenbarar hans gudomliga karaktär. De beundrar den upphöjda läran och ärar namnet, det enda namn som är givet under himmelen, varigenom människor kan bli frälsta. Ändå är de kanske trots allt detta vetande lika okunniga som den största syndare om Guds nåd. De har inte öppnat sina hjärtan för Jesus så att han kan komma in till dem. De vandrar i mörker och ser inget ljus. De lever i fiendskap med Gud och vet inte att de är blinda och eländiga, därför att de inte urskiljer härligheten från Gud i Jesus Kristus. De förstår inte den lydnad han visade för allt som hans Far krävde. De sätter inte värde på det lidande, som han uthärdade för att kunna frälsa den fallna människan och sammanflätas med allt av betydelse för henne, allt som är henne kärt. Han lyser omkring henne med sitt gudomliga ljus för att leda henne på vägen till himlen.    
     För att förstå Jesu uppdrag är det nödvändigt att hans gudomliga ljus upplyser sinnet. I sin mänskliga natur tar människan inte emot de ting som tillhör Guds Ande, ty de är dårskap för henne. Hon kan inte heller förstå dem, eftersom de endast kan urskiljas andligt. Jesus leder oss hela tiden till att se på honom som vårt enda hopp och vår enda tillflykt. "Så säger Herren: Jag bönhör dig i nådens tid, jag hjälper dig på frälsningens dag. Jag skall bevara dig och göra dig till ett förbund för folket, för att upprätta landet och utskifta de förödda arvslotterna." ( Jes 49:8 )  "Jubla, ni himlar, och fröjda dig, du jord, brist ut i jubel, ni berg. Ty Herren tröstar sitt folk och förbarmar sig över sina betryckta. Men Sion säger: ´Herren har övergivit mig. Herren har glömt mig.'  Kan då en mor glömma sitt diande barn, så att hon inte förbarmar sig över sin livsfrukt? Och även om hon kunde glömma sitt barn, skall jag inte glömma dig. Se, på mina händer har jag upptecknat dig. Dina murar står alltid inför mig." ( Jes 49:13-16 )    
     Märkena efter korsfästelsen i vår Herres händer och fötter är bevis för att Kristus inte har glömt sitt folk. Han har köpt dem och lösesumman är betald. Jesus, världens Förlossare, känner alla sina barn vid namn, och de som tror skall få del i Guds härlighet. Rättfärdighetens sol har gått upp med läkedom under sina vingar.    
     Genom tro på Kristus blir jordens barn gjorda till Guds arvingar, Jesu Kristi medarvingar. De som ser på Jesus förändras till att bli honom lika, blir ett med hans natur, och den Guds härlighet som upplyser Jesu ansikte återspeglas i hans efterföljares liv. Den kristne förändras mer och mer från härlighet till härlighet som av Herrens Ande och han blir världens ljus. Ju mera han betraktar Jesus, dess mera önskar och längtar han efter att betrakta honom ytterligare, och ju mera ljus, kärlek och härlighet han ser i Kristus, dess större ljus får han själv och dess mer ökar hans ljus intill dagen når sin höjd. "Vi alla som med avtäckt ansikte skådar Herrens härlighet som i en spegel, vi förvandlas till en och samma bild från härlighet till härlighet. Det sker genom Herren, Anden. ( 2 Kor 3: 18 )     
Det är genom tro som våra andliga ögon ser Jesu härlighet. Denna härlighet är fördold till dess Herren ger oss den andliga sanningens ljus, för förståndets öga kan inte se den. Kristi hemlighet och härlighet förblir oförståelig, avskärmad av dess starka ljus, till dess Herren i ett nu framställer dess mening.     
     Johannes utropar: "Se, vilken kärlek Fadern har skänkt oss:att vi får kallas Guds barn ... Världen känner oss inte, därför att den inte har lärt känna honom. Mina älskade, vi är nu Guds barn, och vad vi skall bli är ännu inte uppenbarat. Men vi vet att när han uppenbaras kommer vi att bli lika honom, ty då får vi se honom sådan han är." ( Joh 3: 1- 3 )     
I tro upplyses själen av gudomligt ljus från Jesus. Vi ser oförliknelig skönhet i hans renhet och ödmjukhet, hans självförnekelse, hans underbara offer för att frälsa den fallna människan. Genom att betrakta Jesus får han hjälp att se sig själv i rätt ljus, ty han inser att Guds kärlek har gjort honom stor. "Och var och en som har detta hopp till honom renar sig, liksom han är ren." ( 1 Joh 3:3 )  Möjligheten att vara lik Jesus, som vi älskar och tillber, inger oss den tro som är verksam i kärlek och renar hjärtat.    
     Den som är ett med Kristus längtar efter att tala om Kungen i hans skönhet. Kristi kärlek tvingar den förnyade människan att lovprisa honom, som har kallat henne från mörkret till till sitt underbara ljus. Jesus uppskattas mer av den som ser honom med trons ögon, än någonting annat, och den troende människan är mera kär för Jesus än det finaste "guld från Ofir". Kristus ser på sina händer som har märken efter korsfästelsen och han säger: "Se, på mina händer har jag upptecknat dig." (Jes. 49:16.) Den kristne omges av vår evige Guds rika löften.    
Herren skall komma med stor makt och härlighet. Alla som har tagit sin tillflykt till Kristus skall återspegla hans bild, och de skall då bli honom lika, för de skall se honom såsom han är. De skall framställas för honom "utan fläck och skrynka och annat sådant". (Ef. 5:27.)    
     Bröder, fiender till vår tro kommer att göra motstånd, men sjunk inte ihop och oroa er inte i onödan. Låt ingen mörk skugga få omge era själar. Krisen måste komma, men Gud kommer att stänga den inne genom de dyrbara löftena. Därför behöver vi inte frukta för det som människor kan göra mot oss.   

11 11 1890 Review and Herald Den gåtfulla stegen.    
Den erfarenhet Jakob fick, då han var på väg bort från sitt hem, var avsedd att lära ut en viktig sanning beträffande frälsningsplanen. Denne vandrare drömde om en gåtfull stege, på vilken himmelens änglar steg upp och ned.  Guds avsikter uppenbarades för den missmodige mannen, som kände sig avskuren från Gud och människor. I förunderlig kärlek visade Kristus livets väg för honom i en dröm. Sanningen framställdes symboliskt och dess betydelse är lika viktig i vår tid som den var i hans.    
     "Då hade han en dröm. Han såg en stege vara rest på jorden. Den nådde ända till himlen och Guds änglar steg upp och steg ner på den. Och, se: HERREN stod ovanför den och sade: 'Jag är HERREN, din fader Abrahams  Gud och Isaks Gud. Det land där du ligger skall jag ge åt dig och dina efterkommande. Din avkomma skall bli som stoftet på jorden och du skall utbreda dig åt väster och öster, norr och söder, och genom dig och din avkomma skall alla folkslag på jorden bli välsignade. Och se, jag är med dig och skall bevara dig vart du än går, och jag skall föra dig tillbaka till detta land. Jag skall inte överge dig intill dess att jag har gjort vad jag har lovat dig.'" När Jakob vaknade upp ur sömnen, sade han: 'HERREN är verkligen på denna plats och jag visste det inte.' Han greps av fruktan och sade; 'Hur helig är inte denna plats! Den måste vara Guds boning, ja, här är himlens port.'.....( 1 Mos 28:13-17 ) "Och han kallade platsen Betel."( vers19 )    
     Fastän fräsningsplanen inte var så klart uppenbarad då som i vår tid, meddelade Herren Jesus sina barn de underbaraste ting. {RH, November 11, 1890 par. 3}    
Stegen representerade Kristus. Han är förbindelselänken mellan himmel och jord och änglar stiger upp och ner i ständig kontakt med det fallna människosläktet. Kristi ord till Natanael stämde väl överens med bilden av stegen då han sade: "Sannerligen, jag säger er: ni skall få se himlen öppen och Guds änglar stiga upp och stiga ner över Människosonen." (Joh. 1:51.) Här identifierar sig Frälsaren med den gåtfulla stegen som möjliggör förbindelsen mellan himmel och jord.     
Då Jesus sade: "Jag är vägen och sanningen och livet", uttalade han en förunderlig, betydelsefull sanning. Människans överträdelse hade skilt jorden från himmelen och en dödlig människa från en evig Gud. På samma sätt som en ö är avskild från ett fastland, var jorden avskuren från himmelen och en djup avgrund hade bildats mellan människan och Gud. Jesus slog en bro över denna avgrund och öppnade en utväg så att människan kunde nå Gud. Den som inte har något andligt ljus ser inte någon väg, har inget hopp, och människor har uppställt sina egna teorier angående livets väg. De som har den romersk-katolska tron visar syndare till jungfru Maria, botgöring, avlat och prästens syndaförlåtelse.  Denna lära är attraktiv för dem som skulle vilja bli frälsta i sina synder och de som skulle vilja bli frälsta genom sin egen förtjänst. Men det enda namn bland människor givet genom vilket de kan bli frälsta är Jesu namn. Över den avgrund som synden har åstadkommit lyder fortfarande hans ord: "Jag är vägen och sanningen och livet." ( Joh 14:6 ) Det finns bara en medlare mellan människan och Gud. Denna viktiga sanning tillkännagavs i himlen. Det hördes en röst från tronen som sade: "Offer och offergåvor begärde du inte, men en kropp har du berett åt mig." Jesaja som blickade in i framtiden i en profetisk syn, skriver: "Ty ett barn blir oss fött, en son blir oss given. På hans axlar vilar herradömet, och hans namn är Under, Rådgivare, Mäktig Gud, Evig Fader, Fridsfurste. Så skall herradömet bli stort och friden utan slut över Davids tron och hans kungarike. Det skall befästas och stödjas med rätt och rättfärdighet från nu till evig tid." ( Jes 9:6,7 ) Och från öknen ropar budbärarens röst: "Se Guds lamm, som tar bort världens synd." ( Joh 1: 29 ) Den älskade lärjungen säger om honom: "I begynnelsen var Ordet, och Ordet var hos Gud och Ordet var Gud. Han var i begynnelsen  hos Gud. Genom honom har allt blivit till, och utan honom har inget blivit till som är till. I honom var liv och livet var människornas ljus.. Och ljuset skiner i mörkret , och mörkret har inte övervunnit det....( Joh 1: 1-5 ) Och Ordet blev kött och bodde bland oss, och vi såg hans härlighet, ( en härlighet som den Enfödde har av Fadern ), och han var full av nåd och sanning." ( Joh 1:14 )    
     Bara Kristus är vägen, sanningen och livet.  Människan kan bli rättfärdiggjord endast genom att tillräkna sig Kristi rättfärdighet. Människan rättfärdiggörs fritt och för intet genom Guds nåd, genom tro och inte genom gärningar, för att inte någon människa skall förhäva sig. Frälsningen är en Guds gåva genom Jesus Kristus, vår Herre. Många har upplevt sitt hopplösa tillstånd och har rådlösa frågat: "Hur ska vi få tillträde till den kommande världen? Jorden är under förbannelse och är bestämd till undergång. Hur skall vi kunna komma in i Guds stad?" Vi skulle vilja visa på Kristus, vägen, sanningen och livet. Han är den hemlighetsfulla stegen mellan himmel och jord.     
Efter det att fienden hade bedragit Adam och Eva och fått dem att synda, bröts förbindelsen mellan himmelen och jorden, och om det inte hade varit för Kristus, skulle aldrig vägen till himmelen ha blivit känd för det fallna människosläktet. Men "så älskade Gud världen att han utgav sin enfödde son, för att den som tror på honom inte skall gå förlorad utan ha evigt liv." ( Joh 3:16 ) Kristus är den hemlighetsfulla stege vars nedre del står på jorden och vars övre del når upp till den Eviges tron. Adams barn har inte utlämnats åt sig själva och lämnats främmande för Gud, ty vi har tillgång till Fadern på grund av Kristi rättfärdighet. Kristus sade: "Jag är dörren; den som går in genom mig skall bli frälst, och han skall gå in och gå ut och finna bete." (Joh. 10:9) Må jorden glädja sig och dess invånare fröjda sig över att Kristus har slagit en bro över den avgrund som synden åstadkom, och förenat himmelen och jorden! En väg är banad för Herrens återlösta. Alla trötta och betungade får komma till honom och få vila. Pilgrimen kan fortsätta vandringen vidare till de boningar som Jesus gått för att göra i ordning åt dem som älskar honom.    
Då Kristus iklädde sig mänsklig natur, ställde han stegen stadigt på jorden. Stegen når upp till den högsta himmelen, och Guds härlighet belyser den från det allra högsta steget och i hela dess längd, under det att änglarna passerar upp och ned med budskap från Gud till människan och med böner och lovsång från människan till Gud. Genom sin gudomliga natur var Kristus ett med Fadern, och genom att iklä sig mänsklig natur identifierade han sig med mänskligheten. "Fastän han var till i Gudsgestalt räknade han inte tillvaron som Gud såsom segerbyte utan utgav sig själv genom att anta en tjänares gestalt då han blev människa." ( Fil 2:6, 7 ) I Jakobs syn framställdes föreningen av det mänskliga och gudomliga i Kristus.    
I det att änglarna färdas upp och ned på stegen, ser Gud med välvilja ned på människorna på grund av sin Sons förtjänster.    
     Varje predikant borde ta till sig de lärdomar som Kristus undervisade om, så att han kan visa syndare frälsningens väg. Kristus sade: "När jag har blivit upphöjd från jorden skall jag dra alla till mig." ( Joh 12:32 ) Syndaren kan inte ta ett enda steg, om inte Anden drar honom. Han måste klamra sig till Kristus, om han skulle vilja bli frälst. Om han stiger upp till himlen, måste det ske genom att klättra upp steg för steg till hela höjden av Jesu Kristi verk, så att Kristus kommer att vara hans visdom, rättfärdighet, helgelse och återlösning.    
Det är inte lätt att vinna evigt liv. I levande tro skall vi ständigt sträcka oss framåt, kliva uppför stegen steg för steg och varsamt och noggrant ta de nödvändiga stegen och samtidigt måste vi förstå att vi inte själva kan tänka en enda helig tanke eller utföra en osjälvisk handling. Det är endast genom Kristus som en människa kan tillskrivas någon god egenskap. Det är i fråga om detta som många snubblar och störtar i fördärvet. De tror att de måste kämpa i sin egen styrka för att växa i godhet, innan de kan få ett nytt hjärta. Men en sådan ansträngning är förgäves. All kamp är till ingen nytta om inte Kristi kraft kombineras med mänsklig ansträngning. Men fastän vi inte kan göra någonting utan honom, är det ändå en hel del som vi kan göra i förening med honom. Inte för ett enda ögonblick får vi slappna av och minska vår andliga vakenhet och uppmärksamhet, ty vi hänger så att säga mellan himmel och jord. Vi måste klamra oss fast vid Kristus, med hans hjälpa stiga uppåt och bli hans medarbetare när det gäller vår frälsning.    
     Vi skall inte bara se en väg som vi kan gå på över syndens avgrund, men vi skall sätta värde på den lösensumma som har betalats för våra själar. Vi skall fatta och förstå något av det lidande som har betalats för att vi skulle kunna få förlåtelse och bli räddade från undergång. Vi skall jubla över att försoningen är fullständig, och eftersom vi tror på Kristus som vår fullkomlige Frälsare, kan vi veta att Fadern älskar oss, precis som han älskar sin Son.  

28 04 1891 Review and Herald Ändrad till Hans avbild    
Ni som kämpar, tyngda av syndens börda, skall veta, att Jesus i förhärligad mänsklig gestalt har stigit upp genom himlarna för att be för oss. "Ty vi har inte en överstepräst som ej kan ha medlidande med våra svagheter, utan en som blev frestad i allt liksom vi, men utan synd. Låt oss därför frimodigt gå fram till nådens tron..." Hebr 4:15, 16. Vi borde hela tiden se på Jesus, trons hövding och fullkomnare, för genom att se på honom kommer vi att förändras till hans avbild. Vår karaktär kommer att bli lik hans. Vi borde glädja oss över att all dom är överlåten åt Sonen, för i sin mänsklighet har han blivit förtrogen med alla svårigheter som ansätter människosläktet.     
Att helgas innebär att bli delaktig av gudomlig natur, att gripa fatt i Jesu anda och sinne och alltid vara elev i Jesu skola. "Och alla vi som med avtäckt ansikte skådar Herrens ansikte som i en spegel, vi förvandlas till en och samma bild, från härlighet till härlighet. Det sker genom Herren, Anden" 2 Kor 3:18. Ingen av oss har möjlighet att genom egen kraft eller egna ansträngningar åstadkomma denna förändring av oss själva. Det är den helige Ande, Hjälparen, som Jesus sade att han vill sända till världen, som förändrar vår karaktär till Jesu avbild. När det är fullbordat reflekterar vi såsom en spegel Herrens härlighet. Det vill säga att karaktären hos dem som på detta sätt beskådar Jesus är så lik hans, att man ser Jesu egen karaktär lysa så som i en spegel. Omärkligt för oss själva förvandlas vi, dag för dag, från våra egna vägar och vår egen vilja till Jesu vägar och Jesu vilja, till likhet med hans älskliga karaktär. På det sättet växer vi upp till Kristus och återspeglar omedvetet hans bild.     
Bekännande kristna uppehåller sig på det hela taget alltför nära denna jordens lågländer. Deras ögon har endast inriktat sig på att se banala ting och deras sinnen dröjer vid det som deras ögon ser på. Deras religiösa erfarenhet är ofta ytlig och otillfredsställande. Deras ord är lättviktiga och värdelösa.! Hur kan sådana människor återspegla Jesu bild? Hur kan de sända ut de klara i strålarna från Rättfärdighetens Sol till alla mörka ställen på jorden? Att vara kristen är att vara Kristuslik.    
Hanok höll ständigt blicken fästad på Herren, och det inspirerade ordet säger att han "vandrade med Gud". Han gjorde Kristus till sin ständige följeslagare. Han var i världen, och uppfyllde sina plikter i världen; men han stod ständigt under Jesu inflytande. Han återspeglade Kristi sinnelag, genom att ge prov på samma egenskaper i godhet, förbarmande, ömsint medkänsla, medlidande, tålamod, anspråkslöshet, ödmjukhet och kärlek. Dagligen gjorde hans samröre med Kristus, att han förvandlades till likhet med den, som han stod så nära. Dagligen påverkades han så till sättet, att Kristi väg blev allenarådande - det himmelska och gudomliga tog över hans tankar och känslor. Ständigt ställde han frågan: "Går Herrens väg här?" Han växte ständigt till i nåden, eftersom han umgicks med Fadern och Sonen. Detta är äkta helgelse.     
Många, som påstår sig vara helgade, blir vreda, lidelsefulla och i allt olika Kristus i ord och uppförande, om något går emot deras vilja. Därmed visar de, att de inte är, vad de utger sig för att vara. Ju mera ingående man betraktar Kristus, desto mindre benägen blir man att utropa sin egen helighet - man kommer att tänka anspråkslösa tankar om sig själv och den egna godheten, samtidigt som Kristus går igen i sinnelaget.     
Kristus sade: "Det är bäst för er att jag går bort." Härigenom skulle ingen ha någon fördel av sin geografiska plats eller personliga beröring med Kristus. Frälsaren skulle vara tillgänglig för alla och envar, andligt talat, och på sätt skulle han stå oss närmare, än om han aldrig stigit upp i höjden. Alla kan nu erhålla lika stora fördelar, genom att betrakta honom och återge hans sinnesart. Trons öga ser honom alltid i realtid, i all hans godhet, nåd, långmodighet, artighet och kärlek - samtliga dessa andliga och gudomliga drag. Och i takt med att vi betraktar honom, förvandlas vi till hans likhet.     
Jesus kommer snart tillbaka på himmelens skyar, och vi måste förbereda oss för att möta honom, och inte ha en fläck eller skrynkla eller annat sådant. Nu borde vi ta emot inbjudan från Jesus Kristus. Han säger: "Kom till mig, alla ni som arbetar och bär på tunga bördor, så skall jag ge er vila. Ta på er mitt ok och lär av mig, ty jag är mild och ödmjuk i hjärtat. Då skall ni finna ro för era själar" Matt 11:28,29. De ord som Jesus sade till Nikodemus är av praktisk betydelse för oss i dag. "Amen, amen säger jag dig: Den som inte är född av vatten och Ande kan inte komma in i Guds rike. Det som är fött av köttet är kött, och det som är fött av Anden är ande. Var inte förvånad över att jag sade att ni måste födas på nytt. Vinden blåser vart den vill och du hör dess sus men du vet inte varifrån den kommer eller vart den far. Så är det med var och en som är född av Anden" Joh 3:5-8.     
Guds kraft till omvändelse måste finnas i hjärtat. Vi måste studera Jesu liv och följa det gudomliga mönstret. Vi måste dröja vid hans fullkomliga karaktär i våra tankar och förvandlas till hans avbild. Ingen kan komma in i Guds rike, om inte hans lidelsefulla böjelser underkuvas, om inte hans vilja tas till fånga och underläggs Jesu vilja.     
I himlen finns det ingen synd, ingen smuts, ingen orenhet. Om vi önskar leva i dess atmosfär, om vi önskar se Jesu härlighet, så måste vi vara renhjärtade och fullkomliga i vår karaktär genom hans nåd och rättfärdighet. Vi kan inte vara uppslukade av nöjen och tidsfördriv utan vara passande för de härliga boningar som Jesus har farit upp för att ställa i ordning åt oss. Om vi är trofasta, inställda på att vara till välsignelse för andra och uthålliga i att göra gott kommer Jesus att kröna oss med ära, härlighet och odödlighet då han kommer tillbaka.    
Profetian uppenbarar faktumet, att vi närmar oss alltings slut, och då skall Guds folk vara världens ljus. Vi skall i karaktär och liv ge prov på det, som Gud kräver av mänskligheten; och för att lyckas med det, måste vi suga åt oss det gudomliga skenet från Bibeln, och låta ljuset stråla över dem, som sitter i mörker. Kristus måste bo i våra hjärtan i tro, på det att vi måtte känna till och lära ut vägen till himmelen. "De förståndiga skall då lysa som himlavalvets ljus, och de som har fört många till rättfärdighet, som stjärnor, alltid och för evigt."     
Snart anländer Kristus i härlighet, och när hans majestät uppenbaras, kommer världen att önska att den ägde hans ynnest. Vid den tidpunkten kommer vi alla att önska oss ett rum i himmelens herrgårdar; men de som inte nu bekänner Kristus i ord, i liv, i karaktär, kan inte vänta sig att han skall bekänna dem inför sin Fader och de heliga änglarna då. Ända till bergen kommer det vid det tillfället att höras ett rop från dem, som förnekat honom: "'Fall över oss och göm oss för hans ansikte som sitter på tronen och för Lammets vrede. Ty deras vredes stora dag har kommit, och vem kan då bestå?'" O, hur lyckliga kommer inte de att vara, som har gjort sig redo för Lammets bröllopsmåltid, som är iförda Kristi rättfärdighets kappa, och återspeglar hans älskliga avbild! De kommer att bära det rena, vita silket, som är de heligas rättfärdighet, och Kristus kommer att leda dem längs levande vattendrag; Gud kommer att torka alla tårar från deras ansikten, och de kommer att äga det liv, som är jämbördigt med Guds eget.  

22 03 1892 Review and Herald Det är inte Er sak, att känna till tider och stunder    
<i>[* PREDIKAN I LANSING, MICH., DEN 5. SEPT., 1891.]</i><br>Han . . . gav dem många bevis på att han levde, då han under fyrtio dagar lät sig ses av dem och talade med dem om Guds rike. Vid en måltid tillsammans med apostlarna befallde han dem: "Lämna inte Jerusalem utan vänta på vad Fadern har utlovat, det som ni har hört av mig. Ty Johannes döpte med vatten, men ni skall om några dagar bli döpta i den helige Ande." När de nu var samlade frågade de honom: "Herre, är tiden nu inne för dig att återupprätta riket åt Israel?" Han svarade dem: "Det är inte er sak att veta vilka tider eller stunder som Fadern i sin makt har fastställt."    
Lärjungarna var ivriga att få veta den exakta tidpunkten när Guds rike skulle upprättas, men Jesus sade till dem att det inte tillkom dem att veta tider och stunder, för Fadern har inte uppenbarat detta. Det var inte det viktigaste för dem att få veta när Guds rike skulle upprättas. De skulle följa Mästaren, be, vänta, vaka och arbeta. De skulle representera Kristi karaktär inför världen. Det som var väsentligt för en framgångsrik kristen erfarenhet på lärjungarnas tid är också väsentligt i vår tid. Han sade till dem: "Det är inte er sak att veta vilka tider eller stunder som Fadern i sin makt har fastställt. Men när den helige Ande kommer över er, skall ni få kraft" Apg 1:7, 8. Och när den helige Ande hade kommit över dem vad skulle de då göra? De skulle bli hans vittnen "i Jerusalem och i hela Judeen och Samarien och ända till jordens yttersta gräns" Apg 1:8.    
Detta är det arbete som vi också borde ta del i. I stället för att leva i väntan på en särskilt spännande tid, bör vi i vishet ta vara på våra tillfällen och göra det som måste göras för att själar skall kunna räddas. I stället för att uttömma våra mentala krafter i spekulationer om tider och stunder, som Fadern ensam har makt över och som han har hindrat människor från att få vetskap om, bör vi överlämna oss till den helige Andes kontroll för att utföra dagliga plikter och dela livets bröd med andra, som håller på att tyna bort i brist på sanning. Det vi ger dem bör inte vara uppblandat med mänskliga meningar.     
Satan är alltid redo att fylla sinnet med teorier och uträkningar, för att avleda människors intresse från den nuvarande sanningen, och göra dem odugliga att gå ut till världen med den tredje ängelns budskap. Så har det alltid varit; ty vår Frälsare måste ofta tala tillrättavisande till dem, som hängav sig åt spekulationer och alltid frågade om sådant, vilket Herren inte hade uppenbarat. Jesus hade kommit till jorden för att ingjuta väsentliga sanningar i människor, och han ville få dem att inse vikten av, att ta emot och lyda hans bud och anvisningar, av att uträtta plikterna för dagen, och hans ord var av det slaget, att de skänkte vetskap för stundligt och dagligt bruk.     
Jesus sade: "Detta är evigt liv att de känner dig, den ende sanne Guden, och den som du har sänt, Jesus Kristus." Allt, som gjordes och sades, var tillägnat detta enda mål - att befästa sanningen i deras sinnen, på det att de måtte nå fram till evigt liv. Jesus hade inte kommit, för att slå världen med häpnad, genom att tillkännage tidpunkten för någon märklig tilldragelse, nej, han hade kommit, för att undervisa och frälsa de förlorade. Han hade inte kommit, för att väcka och tillfredsställa folks nyfikenhet; han visste nämligen, att det bara skulle öka aptiten på det besynnerliga och det märkvärdiga. Det var hans målsättning, att sprida kunskap, varigenom människor skulle växa till i andlig styrka och avancera längs lydnadens och den sanna helgelsens väg. Han förmedlade endast sådan lärdom, som gick att tillämpa på vardagslivets behov, endast sådan sanning, som gick att tilldela andra för att också de skulle ta emot den. Han kom ej med några nya uppenbarelser till människorna, utan öppnade för deras förståelse sanningar, som länge varit dolda eller hamnat fel på grund av prästernas och de religiösa lärarnas falska undervisning. Jesus satte in den gudomliga sanningens ädelstenar i deras rätta fattning, just i den ordning, som de kommit till patriarker och profeter. Och efter att ha skänkt dem denna dyrbara lärdom, lovade han att ge dem den Helige Ande, varigenom de skulle bli påminda om allt det han sagt dem.     
Vi svävar i ständig fara att söka oss bortom evangeliets enkelhet. Många hyser en intensiv önskan om att överraska världen med något originellt, som skall lyfta upp människor i ett tillstånd av andlig extas och förändra erfarenhetens nuvarande tillstånd. Det finns förvisso ett stort behov av att förändra den nuvarande erfarenheten, eftersom vi inte har fått klart för oss hur helig sanningen för vår tid är. Den förändring som vi behöver är emellertid hjärtats förvandling och den kan bara uppnås genom att vi söker Gud var och en för att få hans välsignelse. Den kan uppnås genom att vi bönfaller honom om hans kraft, genom innerlig och ivrig bön att hans nåd måtte komma över oss och att våra karaktärer måtte bli förvandlade. Detta är den förändring vi behöver i dag och för att nå denna erfarenhet borde vi öva uthållig handlingskraft och visa vårt hjärtas allvar. Vi borde be med sann uppriktighet: "Vad skall jag göra för att bli frälst?" Vi borde veta just vilka steg vi skall ta mot himlen.    
Jesus gav sina lärjungar sanningar vars bredd, djup och värde de föga uppskattade eller ens fattade. Samma tillstånd finner vi hos Guds folk i dag. Vi har inte heller klarat av att ta till oss storheten och inse skönheten i den sanning som Gud har anförtrott åt oss i dag. Om vi gick framåt i andlig kunskap skulle vi se sanningen utvecklas och växa på ett sätt som vi knappt kunde drömma om, men den kommer aldrig att utveckla sig i någon riktning som kan leda oss att få den idén, att vi kan känna till tider och stunder som Fadern i sin allmakt har bestämt. Om och om igen har jag blivit varnad i fråga om att bestämma tid. Det kommer aldrig mer att ges ett budskap till Guds folk som grundar sig på tid. Vi kommer inte att känna till den bestämda tiden varken för den helige Andes utgjutelse eller för Kristi återkomst.    
Jag letade igenom mina skriverier, innan jag for till mötet, för att se vad jag borde ta med mig till Australien, och då fann jag ett kuvert med påskriften "Vittnesbörd rörande tidsbestämning, den 21. Juni, 1851. Bevaras omsorgsfullt." Jag öppnade det, och det här är vad jag fann. Där står det: "Kopia av syn, som Herren gav syster White den 21. Juni, 1851, i Camden, N. Y. Herren visade mig, att budskapet måste förmedlas, och att det inte skall kopplas samman med tid; ty tid kommer aldrig att bli ett prov igen. Jag såg, att vissa hetsade upp sig i onödan genom predikandet av tid, att den tredje ängelns budskap kan vila på sitt eget fundament, och att det ej behöver stärkas av tidsprofetior samt att det kommer att föras ut med mäktig kraft och uträtta sitt verk, och avslutas i rättfärdighet.     
Jag såg, att en del arbetade för att få allting att stämma överens med hösten i år; det vill säga, gjorde sina beräkningar och sålde sina tillhörigheter med hänvisning till denna tidpunkt. Jag såg, att detta var ett misstag, eftersom de i stället för att gå till Gud dagligen och uppriktigt söka att få veta sin aktuella plikt, blickade de framåt och gjorde sina beräkningar, som om de visste att verket skulle avslutas i höst, utan att dagligen ta reda på sin plikt hos Gud." E. G. White. "Kopierat i Milton, den 29. Juni, 1851. A. A. G."     
Det var det här dokumentet jag fann förra Måndagen, då jag gick igenom mina skrifter, och här är ett annat, som skrevs beträffande en man, som bestämde profetiska tidspunkter år 1884, och som vida spred sina sakskäl, för att bevisa sina teorier. Redogörelsen för hans förehavanden lades fram för mig vid lägermötet i Jackson, Mich., och jag sade åt de församlade där, att de inte behövde bry sig om mannens teori; ty den händelse han förutskickat, skulle inte inträffa. Gud har lagt tider och stunder i sin egen hand, och varför har inte Gud gett oss denna kunskap? - Därför att vi inte skulle hantera den rätt, i fall han gjorde det. Denna kunskap skulle hos vårt folk åstadkomma ett sådant sakernas tillstånd, att Guds arbete med att bereda ett folk att bestå på den sista stora dag, som skall komma, allvarligt skulle skadas. Vi skall inte hänge oss åt upprymdhet byggande på tidsprofetior. Vi skall inte fördjupa oss i spekulationer rörande de tider och stunder, som Gud inte har uppenbarat. Jesus har ombett sina lärjungar, att "vaka", men inte att hålla utkik efter bestämda tidpunkter. Hans efterföljare skall förhålla sig så, som de, vilka lystrar efter sin Kaptens befallningar; de skall vaka, vänta, bedja och arbeta, i det att tidpunkten för Herrens ankomst närmar sig; men ingen kommer att kunna förutsäga exakt, när den tiden stundar; ty "om den dagen eller den dagen vet ingen något". Ni kommer inte att kunna säga, att han anländer inom ett, två, eller fem år, men Ni skall ej heller skjuta upp hans ankomst, genom att säga att den inte kommer att ske på tio eller tjugo år.     
Det är Guds folks skyldighet, att ha sina lampor iordningställda och brinnande, att vara som människor, vilka väntar på Brudgummens återkomst från vigseln. Ni har inte ett ögonblick att förlora genom försummelse av den stora frälsning, som har gjorts redo åt Er. Tiden för själars prövning håller på att ta slut. Från en dag till en annan avgörs mänskoöden, och inte heller i den här församlingen känner vi till, hur snart många kommer att sluta ögonen i döden och läggas i graven. Nu borde vi betänka, att våra liv raskt passerar, att vi inte är trygga för ett ögonblick, med mindre våra liv är dolda med Kristus i Gud. Vår plikt innebär inte, att vi skall blicka framåt mot en särskild tidpunkt, när ett särskilt verk skall uträttas för oss, utan att fortsätta arbetet med att varna världen; ty vi skall vara vittnen för Kristus till jordens yttersta gräns. Överallt omkring oss finns de unga, de obotfärdiga, de icke omvända och vad uträttar vi för dem? Föräldrar, försöker Ni, i Er första kärleks iver, att vinna Era barn, eller är Ni så upptagna av den här världens lockelser, att Ni inte gör några avgjorda ansträngningar, för att vara Guds medarbetare? Förstår Ni Er på och uppskattar Ni den Helige Andes verk och uppdrag? Inser Ni, att den Helige Ande är det medel, varmed vi skall nå fram till själarna hos omgivningen? Har Ni för avsikt, att efter det här mötet lämna platsen och glömma de enträgna vädjanden, som har riktats till Er? Kommer varningsbudskapen att klinga ohörda, och sanningen Ni har hört läcka ur Era hjärtan, liksom vatten läcker ur ett söndrigt kärl?     
Aposteln säger: "Därför måste vi så mycket mer ta fasta på det vi har hört, så att vi inte driver bort med strömmen. Om redan det ord som talades genom änglar stod fast och varje överträdelse och olydnad fick sitt rättvisa straff, hur skall då vi kunna fly undan, om vi inte bryr oss om en så stor frälsning? Den förkunnades först av Herren och bekräftades för oss av dem som hade hört honom. Gud gav också sitt vittnesbörd genom tecken och under och många slags kraftgärningar och genom att dela ut den helige Andes gåvor efter sin vilja."    
Den tredje ängelns budskap håller på att svälla ut till ett högljutt rop, och Ni får inte mena Er ha rätten, att försumma den aktuella plikten och ändå nära den tanken, att Ni någon gång i framtiden kommer att ta emot en stor välsignelse, när en underbar väckelse kommer att äga rum utan Er förskyllan. I dag skall Ni överlåta Er själva till Gud, så att han av Er kan göra hedersamma kärl, som passar åt hans tjänst. I dag skall Ni ge Er själva till Gud, så att Ni blir tömda på det egna jaget, tömda på avund, svartsjuka, ondskefulla antaganden, strid, ja, allt, som vanhedrar Gud. I dag skall Ni ha Era kärl rengjorda, så att de går att använda med den himmelska daggen, redo för särlaregnets skurar; ty särlaregnet skall komma, och Guds välsignelse kommer att fylla varje själ, som är ren från all smuts. Det är vår uppgift i dag, att överlämna våra själar till Kristus, så att vi må bli gjorda lämpliga för tider av vederkvickelse från Herrens ansikte - gjorda lämpliga för dopet i den Helige Ande. (<i> Fortsättning följer. </i>)  

22 11 1892 Review and Herald De sista dagarnas faror och privilegier.   
"Ty Guds nåd har uppenbarats till frälsning för alla människor. Den fostrar oss att säga nej till ogudaktighet och världsliga begär och att leva anständigt, rättfärdigt och gudfruktigt i den tid som nu är, medan vi väntar på det saliga hoppet, att vår store Gud och Frälsare Jesus Kristus skall träda fram i härlighet. Han har offrat sig själv för oss för att friköpa oss från all laglöshet och rena åt sig ett egendomsfolk, som är uppfyllt av iver att göra goda gärningar." (Titus 2,11- 14)     
Jesu Kristi återkomst var det välsignade hoppet för den första kristna församlingen. Apostlarnas skrifter visar oss församlingens glada förväntningar inför Guds Sons återkomst från himlen. Så länge Kristi bekännande efterföljare var besjälade av detta hopp, var de världens ljus. Men det stred mot Satans plan, att de skulle vara världens ljus och allteftersom ondskan grep om sig, kallnade kärleken hos många. Den otrogne tjänaren tänker för sig själv: "Min herre dröjer." (Matt 24:48.) Då han förlorar tron på Jesu återkomst, börjar den otrogne tjänaren att slå sina medtjänare och äta och dricka tillsammans med dem som är druckna. Satan var sysselsatt med att förorsaka avfall i den första kristna församlingen. Då han fullbordade sitt syfte, introducerades läror, genom vilka kyrkan genomsyrades av otro då det gällde Kristus och Hans återkomst. Guds och människors fiende kastade sin djävulska skugga tvärs över de troendes stig och fördunklade hoppets stjärna och till och med deras tro på den store Gudens och vår Frälsares Jesu Kristi framträdande i härlighet.    
Det hopp, som hade haft så stort värde för dem, miste sin dragningskraft, eftersom Satans speciella vanföreställningar utsläckte det frälsningens ljus, som kommer från en korsfäst och uppstånden Frälsare. Människor leddes i stället till att söka förtjäna en försoning genom sina egna gärningar, genom fasta, botgöring och genom att betala pengar till kyrkan. Det tilltalade det naturliga människohjärtat mer att söka rättfärdiggörelse i egen kraft än att söka bli rättfärdiggjorda genom omvändelse och tro, i tillit och lydnad mot sanningen. Under avfallets århundraden, täckte mörker jorden och förmörkade människors sinnen. Reformationen uppväckte emellertid jordens invånare från deras dödslika "sömn" och många vände sig bort från sin fåfängliga tomhet och övertro, från präster och botövningar, till att söka den levande Guden och rannsaka Hans heliga ord efter sanning liksom efter dolda skatter. De började bearbeta sanningens källa för att avlägsna det nonsens av mänskliga åsikter, som hade dolt sanningens dyrbara ädelstenar. Men så fort reformationen påbörjades, försökte Satan ännu ivrigare att trälbinda människor med övertro och irrläror. När det gick upp för honom, att han inte kunde hindra dem från att rannsaka Guds Ord eller att få dem att vika av från att vilja finna sanningen genom att leda deras uppmärksamhet till felaktiga läror, tänkte han på att skrämma dem med hotelser och förföljelser, för att på det sättet undertrycka det himmelska ljus, som sken på människor och uppenbarade Guds karaktär och avslöjade ärkebedragarens ondska.    
Det som Satan har förfört människor till att göra i det förflutna, kommer han om möjligt att försöka att få dem att göra på nytt. Den tidiga kyrkan blev vilseförd av Guds och människors fiende och avfallet omfattade även dem som bekände sig älska Gud. Om inte Guds folk i dag vaknar upp ur sin sömn, kommer också de omedvetet att bli överlistade av Satans knep. Hur många är det inte bland dem som uppger sig tro på Frälsarens nära förestående ankomst, som trots detta är ljumma. Hur många av dem har inte förlorat sin första kärlek och faller in under den beskrivning, som ges av församlingen i Laodicea, som betecknar dem som varken varma eller kalla? Satan vill göra sitt yttersta för att hålla dem i ett tillstånd av likgiltighet och lättja. Må Herren uppenbara för folket de faror som ligger framför dem, så att de måtte vakna upp från sin andliga sömn och ordna sina lampor, så att de är redo, när brudgummen kommer tillbaka.     
Den tid som vi lever i, är händelserik och full av faror. Runt omkring oss ser vi fler och fler tecken på att världens ände närmar sig. Det kommer att hända saker och ting, som är mer fasansfulla än någonting som världen hittills har bevittnat: "När folk säger: ´Fred och trygghet´, då drabbas de av undergång. (1Tess. 5:3a) Men till dem, som har sanningens ljus, står det skrivet: "Men ni, bröder, lever inte i mörker, så att den dagen kan överraska er som en tjuv. Ni är alla ljusets barn och dagens barn. Vi tillhör inte natten eller mörkret. Låt oss därför inte sova som de andra utan hålla oss vakna och nyktra." (1Tess. 5:4- 6) För vi erkänner, att det nu är på hög tid att vakna upp ur vår slummer, "ty frälsningen är oss nu närmare än då vi kom till tro. Natten går mot sitt slut och dagen är nära. Låt oss lägga bort mörkrets gärningar och klä oss i ljusets vapenrustning." (se Rom 13,11-12) Vaka därför! Ni vet inte när husets herre kommer, om det sker på kvällen eller vid midnatt eller på efternatten eller på morgonen. Vaka, så att han inte plötsligt kommer och finner att ni sover." (Mark. 13:35)    
Det föreligger ett stort behov av att vår svaga tro behöver upplivas och att vi alltid har blicken riktad mot tecknen på att vår Herre snart kommer, så att vi alltid inte bara kommer att bli funna väntande, utan också vakande och arbetande. Vi får inte bli funna enbart väntande, ty detta leder till likgiltighet i livet och till brister i vår karaktär. Vi måste erkänna, att Guds dom håller på att falla över jorden och vi bör med allra största allvar förkunna för människorna, det som Herren har befallt oss att ge vidare: "Ty då skall det bli en så stor nöd att något liknande inte förekommit sedan världens begynnelse och aldrig mer skall förekomma." (Matt. 24:21) "Människor skall ge upp andan av skräck, i väntan på det som skall komma över världen. Ty himmelens krafter skall skakas. Då skall man se Människosonen komma i ett moln med stor makt och härlighet. Men när detta börjar ske, så räta på er och lyft upp era huvuden, ty då närmar sig er förlossning." (Luk 21:26- 28)    
Låt var och en som påstår sig tro att Herren snart kommer, rannsaka skrifterna som aldrig förr, ty Satan har beslutat sig för att pröva varje tänkbart knep för att hålla själar i mörker och göra dem blinda för de riskfyllda tider som vi lever i. Låt varje troende fatta sin Bibel med allvarlig bön om han måtte bli upplyst av den Helige Ande om vad som är sanning, så att han får veta mer om Gud och om Jesus Kristus, som Han har sänt. Sök efter sanningen som efter dolda skatter. Gör fienden besviken. Vi befinner oss just nu i prövningens tid, ty den tredje ängelns höga rop har börjat förkunna Kristi rättfärdighet, Frälsaren som förlåter synder.  Detta är början på det ljus som utgår från den ängel, vars härlighet skall uppfylla hela jorden. Var och en, som har tagit emot detta varningsbudskap, är kallad till att upphöja Jesus och att presentera Honom för världen som uppenbarad genom representanter, dold i symboler, manifesterad genom profeternas förkunnelse och gjord känd genom den undervisning, som Han gav till Sina lärjungar, samt genom de underbara mirakler, som utfördes inför människornas ögon. Rannsaka skrifterna, för det är de som vittnar om Honom.    
Om du vill hålla ut under prövningens tid, måste du lära känna Kristus och tillägna dig Hans rättfärdighet som den gåva, som Han skänker till den syndare, som ångrar sig. Mänsklig visdom förmår inte tänka ut någon frälsningsplan. Här är mänskligt tänkande fruktlöst. Resultaten av den högsta möjliga mänskliga styrka saknar värde, med undantag av den gudomlige Lärarens storslagna plan. Ingen ära kan tillskrivas människor. All mänsklig hjälp och ära faller värdelös till marken. Ty sanningen sådan den är i Jesus är det enda användbara medlet, genom vilket människan kan bli frälst. Människan har den förmånen att kunna vara förenad med Kristus. Då samverkar den mänskliga och den gudomliga naturen. Enbart på denna förening måste människans hopp vila. Det är nämligen när Guds Ande berör själen, som den tar emot kraft. Människan blir då en ny skapelse i Kristus Jesus. Han blev uppenbarad för att föra liv och odödlighet fram i ljuset. Han säger: "De ord, som jag har talat till er är Ande och liv." (Joh. 6:63b) Psalmisten förklarar: "När dina ord öppnas, ger de ljus och skänker förstånd åt enkla människor. (Ps. 119:130)    
Så låt oss då studera Guds Ord, så att vi kan lära känna Honom, i vilken inget mörker finns. Jesus säger: "Den som följer mig skall inte vandra i mörkret utan ha livets ljus."(Joh. 8:12) Det ämne, som drar syndarens hjärta till sig, är Kristus och Honom som korsfäst. På Golgatas kors uppenbaras Jesu kärlek, som absolut ingenting kan liknas vid. Förkunna Honom därför för de hungrande folkmassorna och Hans kärleks ljus kommer att vinna människor från mörker till ljus, från överträdelser till lydnad. Att betrakta Jesus på Golgata kors, väcker mer än något annat samvetet, så att det inser syndens förhatliga karaktär. Det var synden, som förorsakade Guds dyrbare Sons död. Synd är överträdelse av Guds lag. På Honom lades alla våra synder. Syndaren håller nu med om att lagen är god, ty han inser, att den fördömer hans onda gärningar, samtidigt som han upphöjer Guds ojämförligt stora kärlek, som ger honom frälsning genom att tillräkna honom Hans rättfärdighet, som inte själv begått någon synd och i vilkens mun det aldrig fanns något svek.  

29 11 1892 Review and Herald De sista dagarnas faror och privilegier (sammanfattning).    
Sanningen är effektiv. Genom lydnad förändras personligheten till allt störra likhet med Jesus. Det är sanningen sådan som den är i Jesus, som gör samvetet levande och förvandlar karaktären, eftersom den Helige Ande verkar för Jesus i hjärtat. Men det finns många med bristande andlig förståelse, som endast uppfattar orden och som finner att orden inte förmår uppväcka själen eller helga hjärtat, därför att de inte åtföljdes av den Helige Ande. Man kan ha förmåga att citera ord från det Gamla och det Nya testamentet och kan kanske ha god kännedom om buden och löftena i Guds Ord, men om inte den Helige Ande sänder sanningen in i hjärtat och upplyser själen med gudomligt ljus, kommer inte hjärtat att krossas mot sanningens klippa, ty det är den gudomlige Hjälparen, som förenar själen med Gud. Utan upplysning genom den Helige Ande, kommer vi inte att kunna skilja sanning från lögn utan kommer att duka under för de mästerliga frestelser och bedrägerier, som Satan kommer att utsätta världen för. Striden mellan Ljusets kung och mörkrets furste befinner sig i sitt slutskede. Snart kommer fiendens falskheter att sätta kvaliteten i vår tro på prov. Satan kommer att utföra underverk i vilddjurets åsyn. "Genom de tecken det (andra vilddjuret) har fått makt att utföra inför (det första) vilddjuret vilseleder det dem som bor på jorden". (Upp. 13: 14)     
Men trots att mörkrets furste kommer att arbeta för att övertäcka jorden med mörker och fördystra människors sinnen, kommer Herren att uppenbara Sin livsförvandlande kraft. Ett uppdrag måste utföras på jorden i likhet med det, som utfördes, då den Helige Ande blev utgjuten över lärjungarna i den allra första kristna tiden, när de predikade Jesus och Honom som korsfäst. Många kommer att bli omvända på en enda dag, ty budskapet kommer att gå ut med kraft. Då kan man säga som aposteln Paulus: "Och mitt tal och min predikan bestod inte i ord som skulle övertyga genom mänsklig visdom utan genom en bevisning i Ande och kraft". (1 Kor. 2:4) Det är den Helige Ande, som drar människor till Kristus för att uppenbara Guds väsen för syndaren. Jesus säger: "Han skall förhärliga mig, ty av det som är mitt skall han ta och förkunna för er." (Joh. 16:14)    
Den Helige Andes verk gränslöst omfattande. Det är från denna källa, som kraft och skicklighet når fram till Guds tjänare. Den Helige Ande är Hjälparen. Han är Kristi personliga närvaro för själen. Den, som ser upp till Kristus med en enkel barnslig tro, formas i likhet med den gudomliga naturen och blir genom den Helige Andes ledning delaktig av den. När den kristne leds av den Helige Ande, kan han veta, att han fullkomnas i Honom som är alltings överhuvud. Så som Kristus förhärligades på pingstdagen, så kommer Han på nytt att äras genom evangeliets avslutande verk, när Han skall bereda ett folk till att stå fast under de sista prövningarna, i den stora stridens slutgiltiga sammandrabbning. Profeten säger följande om fiendens stridsplan: "Och jag såg ett annat vilddjur stiga upp ur jorden. Det hade två horn som ett lamm men talade som en drake. Det utövar det första vilddjurets hela makt inför det och får jorden och dess invånare att tillbe det första vilddjuret, vars dödliga sår hade blivit läkt. Det gör stora tecken och får till och med eld att falla från himlen ner på jorden i människornas åsyn. Genom de tecken det har fått makt att göra inför vilddjuret vilseleder det dem som bor på jorden. Det befaller jordens invånare att göra en bild åt vilddjuret, som har ett sår av ett svärd men levde. Och det fick makt att ge livsande åt vilddjurets bild, så att bilden till och med kunde tala och låta döda alla dem som inte tillbad vilddjurets bild." (Upp. 13:11-15)    
"De skall strida mot Lammet, och Lammet skall besegra dem, tillsammans med de kallade, utvalda och troende, eftersom han är herrarnas Herre och konungarnas Konung." (Upp. 17:14.)     
"Sedan såg jag en annan ängel komma ner från himlen. Han hade stor makt, och jorden lystes upp av strålglansen från honom. Och han ropade med stark röst och sade: ´Fallet, fallet är det stora Babylon! Det har blivit en boning för onda andar, ett tillhåll för alla orena andar och ett näste för alla orena och avskyvärda fåglar.´" "Och jag hörde en annan röst från himlen säga: ´Gå ut från henne, mitt folk, så att ni inte får del i hennes synder och drabbas av hennes plågor. Ty hennes synder har nått upp till himlen, och Gud har kommit ihåg hennes brott.´"(Upp. 18:1- 2 och 4- 5)    
Guds folk måste kallas ut från sitt umgänge med världsliga människor och syndare, för att stå på Herrens sida i striden mot mörkrets makter. När jorden blir upplyst av Guds härlighet, skall vi se ett verk, som liknar det som utfördes, när lärjungarna, fyllda av helig Ande, förkunnade den uppståndne Frälsarens makt. Himlens ljus genomträngde de förmörkade sinnena hos dem, som hade varit bundna av Kristi fienders bedrägeri och de falska föreställningarna om Honom övergavs. Genom den Helige Andes kraft såg de Honom nu upphöjd till Överstepräst och Frälsare, för att förmedla omvändelse till Israel och förlåtelse för deras synder. De såg Honom omgiven av himlens härlighet, med oförlikneliga skatter i händerna, att ge till dem som vände sig bort från sitt uppror. När apostlarna förkunnade det upphöjda budskapet om Gud Faders enfödde Son, var det 3000 själar som kände att det högg till i hjärtat på dem och de fick förmåga att se sig själva sådana som de var, syndiga och orena. Samtidigt såg de Kristus som sin Frälsare och Befriare. Kristus blev upphöjd och ärad, genom den Helige Andes kraft som vilade över människor. Med trons ögon såg de troende på Honom som den, som hade utstått förödmjukelse, lidande och död, för att de inte skulle gå förlorade utan ha evigt liv. När de såg Hans fläckfria rättfärdighet, såg de sin egen synd och orenhet. De fylldes av gudsfruktan, kärlek och tillbedjan inför Honom som gav Sitt liv som ett offer för dem. De ödmjukade sig i stoftet, ångrade sina gudlösa ord och ärade Gud för Hans frälsning.     
De sade till varandra: "Det är just Han som blev anklagad för frosseri och för att äta med tullmän och syndare, Han som blev bunden, piskad och korsfäst. Vi tror på Honom som Guds Son, Kung och Frälsare." Den Helige Andes uppenbarelse av Kristus hjälpte dem att se Hans kraft och majestät och de sträckte upp sina händer mot Honom och utbrast: "Jag tror!" Så var det den gång, då arlaregnet föll. Särlaregnet kommer att bli ännu mera överflödande. Mänsklighetens Frälsare kommer att äras. Jorden kommer att upplysas av det ljusa skenet från Hans rättfärdighets strålar. Han är ljusets källa. Himlens portar har stått på glänt och har låtit ljuset lysa ned på Guds folk, för att de måtte upphöja Kristus i Hans upphöjda karaktär för dem som befinner sig i mörker.    
Kristus har inte presenterats i förbindelse med lagen som den trofaste och barmhärtige överstepräst, som blev frestad i allting precis som vi men utan att synda. Han har inte blivit upphöjd för syndaren som det gudomliga offret. Hans verk som Försoningsoffer, Ställföreträdare och Frälsare, har man bara helt flyktigt och på ett känslokallt sätt uppehållit sig vid. Detta är emellertid vad syndaren har behov av att känna till. Det som syndaren måste få se, är Kristus i all Hans fullhet som en Frälsare som förlåter synder. Det är nämligen Kristi oförlikneliga kärlek, som genom den Helige Andes verk, kommer att överbevisa och omvända det förhärdade hjärtat. Det är det gudomliga inflytandet som är kraften genom den kristne som jordens salt. Många förkunnar vår tros teorier och lärosatser, men deras framställning är som salt utan kraft, eftersom den Helige Ande inte arbetar genom deras trosfattiga tjänande. De har inte öppnat sina hjärtan för att ta emot Kristi nåd. De har ingen kunskap om den Helige Andes verk. De är som smaklösa och näringsfattiga måltider, eftersom det inte finns någon bärande princip i allt deras arbete. Därför misslyckas de med att vinna själar för Kristus. De är inte iklädda Kristi rättfärdighet. Det är en dräkt som de aldrig bär. Den är fullkomligt okänd för dem, en orörd källa.    
Måtte Kristi försoningsverk bli grundligt studerat! Om ändå alla ville studera Guds Ord med omsorg och under bön. Inte för att kvalificera sig för att kunna diskutera olika synsätt på våra lärosatser, utan för att hungriga själar måtte få sin hunger stillad och för att törstiga måtte få sin törst släckt vid Livets källa. Det är, när vi rannsakar Skrifterna med ödmjuka hjärtan och förnimmer våra egna svagheter och vår egen ovärdighet, som Jesus uppenbaras för våra själar som outsägligt dyrbar. När vi får del av den gudomliga naturen, kommer vi med avsky att se på allt beröm över vårt eget jag. Det som vi räknade som visdom, kommer att framstå som skräp. De, som har utbildat sig till debattörer och som har ansett sig vara skarpsinniga, engagerade människor, kommer att se på sitt arbete med sorg och skam och veta, att deras insats har varit lika värdelös som Kains offer, eftersom det var ett surrogat för Kristi rättfärdighet.     
Måtte vi ändå som ett folk ödmjuka våra hjärtan inför Gud och bönfalla Honom om den Helige Andes gåva! Om vi kom till Herren i ödmjukhet och ånger, skulle Han svara på vår begäran. Han säger att Han är mer villig att ge oss den Helige Ande än föräldrar är villiga att ge goda gåvor till sina barn. Då skulle Kristus bli ärad. I Honom skulle vi urskilja "gudomens hela fullhet i kroppslig gestalt". (Kol. 2:9) Ty Kristus har sagt om Hjälparen: "Han skall förhärliga mig, ty av det som är mitt skall han ta och förkunna för er." (Joh. 16:14.) Detta är det väsentligaste av allt för oss. Ty "detta är evigt liv att de känner dig, den ende sanne Guden, och den som du har sänt, Jesus Kristus". (Joh. 17:3)  

20 12 1892 Review and Herald Kristus vårt hopp   
 "Det finns ingen ursäkt för att någon intar den ståndpunkten, att det inte skulle finnas fler sanningar att uppenbara och att alla våra förklaringar av Skriften skulle vara felfria. Det faktum, att vissa lärosatser är antagna som sanning under många år av vårt folk, är inte något bevis för att våra tankar är ofelbara. Ålder förvandlar inte irrlära till sanning och sanning kan kosta på sig att vara rättvis. Ingen sann trossats kommer att förlora något på en grundlig undersökning. Vi lever i farliga tider och det anstår oss inte att acceptera allt som förklaras vara sanning utan att ha undersökt det noggrant. Inte heller har vi råd att förkasta något, som bär Guds Andes frukter, utan vi bör vara villiga att lära, anspråkslösa och ödmjuka i hjärtat. Det finns de, som sätter sig upp mot allt, som inte stämmer överens med deras egna idéer och genom att göra det, sätter de sina eviga intressen på spel, likaväl som den judiska nationen gjorde det genom att förneka Kristus. Herren avser, att våra åsikter skall sättas på prov, för att vi skall inse nödvändigheten av noggrann undersökning av de levande oraklen, för att finna ut om vi är kvar i tron eller inte. Många, som bekänner sig tro på sanningen, har slagit sig till ro i sin maklighet, och säger: "Jag är rik, jag har vunnit rikedom och behöver ingenting." Men Jesus säger till dessa självbelåtna människor: "Du vet inte att just du är eländig, beklagansvärd, fattig, blind och naken." Låt oss var och en ställa oss frågan: "Beskriver dessa ord just min situation?" Om de gör det, ger oss det sannfärdiga vittnet rådet: "Jag råder dig att av mig köpa guld, som är renat i eld, så att du blir rik och vita kläder att skyla dig med, så att din skamliga nakenhet inte syns och salva att smörja dina ögon med, så att du kan se."    
Utifrån beskrivningen av invånarna i Laodicea är det uppenbart, att många bedrog sig själva då de bedömde sitt eget andliga tillstånd. De betraktade sig själva som rika, som om de ägde all den kunskap och nåd som var nödvändig, men ändå saknade de trons och kärlekens guld och Kristus rättfärdighets vita kläder. De var fattiga och utarmade och vandrade i gnistorna från sin egen eld och förberedde sig för att lägga sig till vila i sorg. Jesus sade till dem: "Men Jag har det emot dig, att du har övergett din första kärlek. Tänk därför på varifrån du har fallit och omvänd dig och gör dina första gärningar. Annars, om du inte omvänder dig, skall jag komma över dig och flytta din ljusstake från dess plats." Denna varning skulle inte ha blivit given, om det inte förelåg någon fara för dem, som bekänner sig vara Guds barn, att gå förlorad.    
På ett språk, som inte går att missförstå, blir vår situation framställd för oss. Skilda från Kristus har vi ingen förtjänst, ingen rättfärdighet. Vår syndighet, vår svaghet, våra mänskliga brister gör det omöjligt för oss att kunna träda fram inför Gud, om vi inte är klädda i Kristus fläckfria rättfärdighet. Vi måste bli funna i Honom, helt utan någon egen rättfärdighet, men med den rättfärdighet som kan fås genom Kristus.     
Men det finns hopp för var och en "ty så älskade Gud världen att han utgav sin enfödde Son, för att den som tror på honom inte skall gå förlorad utan ha evigt liv." Om Guds kärlek inte blir värderad och inte blir en bestående princip i det hårda hjärtat för att smälta och mjuka upp själen, så är vi totalt förtappade. Herren har ingen ytterligare kraft, som Han kan påverka människan med. Han kan inte ge någon större uppenbarelse av Sin härlighet än den, som Han redan har gett.  Himlens dyrbaraste gåva har fritt blivit erbjuden, för att ni skall bli mottagna. Om uppenbarelsen av Jesus kärlek inte kan smälta och mjuka upp ert hjärta, vilka medel kan ni då vara inom räckhåll för?  Har Kristus kärlek misslyckats med att framkalla ett uppriktigt svar av kärlek och tacksamhet? Låt det då inte förbli i detta hårda tillstånd en enda dag till. Öppna era hjärtan och ta emot Kristus, himlens bästa gåva. Låt icke grym otro få er till att avvisa den gåva, som himlen sänt. Låt inte Jesus säga om er: "Ni har inte velat komma till Mig, för att få evigt liv."    
Kristus hjärta förmås alltid att med sympati ta ställning för den fallna människan. Medan Han var på jorden, var Hans enda mission att frälsa syndare. Han hyste den djupaste avsky för synden, samtidigt som Han hyste den djupaste medkänsla för syndaren. Han sörjde över och blev sårad i Sitt hjärta, därför att människor inte värderade och tog emot Hans kärlek. Himlens Majestät dolde Sin gudomlighet i människogestalt och drog från plats till plats genom byar och städer och undervisade om sanningen och utförde underverk. Trots att många samlades för att lyssna till Honom, så var det emellertid endast få, som med sympati tog emot de sanningens lärdomar, som Han framhöll och som ensamma kunde frälsa själen.     
Hur få är det inte, som har någon uppfattning om den ångest, som sönderslet Guds Sons hjärta under de trettio år, som Han levde på denna jord. Från krubban till Golgata låg en skugga av sorg och smärta över Hans liv. Han var en smärtornas man och Han uthärdade en hjärtesorg, som ingen människa är i stånd att beskriva. Han kunde i sanning ha sagt: "Ge akt på detta och se: Kan någon plåga vara lik den plåga som har drabbat mig?" Klag. 1:12. Hans lidande bestod av den djupaste själsångest och vilken människa förmådde att hysa medkänsla med den själsångest, som den evige Gudens Son upplevde? Trots att Han hatade synd av hela Sitt hjärta, tog Han hela världens synd på Sig, då Han beträdde vägen till Golgata och led överträdarens straff. Utan skuld bar Han den skyldiges straff. Oskyldig erbjöd Han Sig Själv att bära straffet för överträdelsen av Guds lag. Straffet för varje enskild människas synder tog den evige Gudens Son på Sig. Varje enskild syndaskuld vägde tungt på världens Återlösares själ. Han, som inte gjort någon synd, blev gjord till synd för vår skull, för att vi skulle kunna bli Guds rättfärdighet i Honom. Genom att ta på Sig mänsklig natur, ställde Han Sig, där Han blev genomborrad för våra överträdelsers skull, slagen för våra missgärningars, för att vi genom Hans sår skulle bli helade.    
I Sin mänskliga gestalt blev Kristus frestad med lika mycket större frestelse och med lika mycket större ihärdighet och energi som människan frestas av den Onde, som Hans natur var större än människans. Detta är en djup och hemlighetsfull sanning, att Kristus är förenad med mänskligheten genom den ömmaste medkänsla. De onda gärningar, som varje enskild son eller dotter till Abraham har utfört, de onda tankar de tänkt och de onda ord de har uttalat, vilar tungt på Guds Son. Människornas synder krävde, att Han fick ta på Sig straffet för dem, ty Han hade blivit människans ställföreträdare och tog världens synder på Sig. Han bar varje enskild syndares synder, ty alla överträdelser blev tillräknade Honom, även om Han inte hade begått någon synd och svek inte fanns i Hans mun. Även om Han inte var skyldig till någon synd, blev Hans Ande söndersliten och krossad av människornas överträdelser.    
 "Hur skall vi då kunna fly undan, om vi inte bryr oss om en så stor frälsning?" Hebr. 2:3 Det är med fara för våra själar, som vi lämnar de beskrivna villkor utan beaktande, under vilka vi är kallade till att arbeta på vår egen frälsning. Det är endast genom Kristus, som blev gjord till synd för oss, som vi kan utverka vår egen frälsning, "Ty Gud är den som verkar i er, både vilja och gärning, för att hans goda vilja skall ske." Vi måste av hjärtat samarbeta med Gud, genom att vi i tro griper fatt i Jesus rättfärdighet, som är det enda som kan frälsa oss. Det enda sätt, på vilket vi kan bli frälsta, är genom att bli Guds medarbetare. Det är genom människans samarbete med Gud, som den troende kan gå segrande genom denna världen. Vi kommer inte att befinnas vara utan skuld, om vi är tillfreds med att flyta ovanpå världens ström och överlämna frågan om våra själars frälsning till dem, som lär ut människors traditioner och förlitar sig på inbillade bevis. Varje själ bör sätta sig själv i arbete med att utforska sanningen, sådan som den är i Jesus och att lära känna den genom att själva studera Guds tillförlitliga Ord. Vi skall inte fråga om vad som är populärt att anse. Vad säger broder A eller broder B? Eller någon annan människa. Eller vad säger fäderna? Utan vi skall fråga vad Herren, vår Gud, anser med hänsyn till själens frälsning? Och när vi sedan har funnit, vad Skriften säger, låt oss då handla efter det skrivna Ordet. Det, som är skrivet, är till vår undervisning, varning och tröst.    
Kristus är upphovsmannen till gudomlig sanning. Han kände höjden och djupet, längden och bredden och fullheten av den gudomliga kärlekens medlidande, på ett sätt som ingen dödlig människa kan känna den. Han känner den salighet, som syndare säger nej till, när de förkastar himmelskt ljus och de fasor, som kommer att övergå den själ, som avvisar himmelens sanning. En himmelsk fest har förberetts för de hungrande, men de vägrar att äta. Endast Kristus känner innebörden av den eviga vikt av härlighet, som de som kämpar mot Gud, vägrar att ta emot. Kristus gärning på jorden bestod i att söka upp och frälsa det som var förlorat. Framför Sig såg Han alltid resultatet av Sin mission, fastän blodsdopet först måste bli mottaget, fastän världens syndabörda måste läggas på Hans skuldfria själ och fastän skuggan av en outsäglig smärta alltid hängde över Honom. Ändå uthärdade Han korset och ringaktade skammen på grund av den glädje, som satts upp framför Honom. Allt detta uthärdade Han för att den syndfulla människan måtte bli frälst, för att hon måtte bli upphöjd och förädlad och få plats tillsammans med Honom på Hans tron.     
Människor är besmittade av synd och de kan inte ha någon tillfredsställande uppfattning om hur avskyvärt det onda är, som de värnar om. För syndens skull blev Himmelens Majestät drabbat, slaget av Gud och plågat. Frivilligt blottade vår gudomlige ställföreträdare Sin själ för rättfärdighetens svärd, för att vi inte skulle gå förlorade, utan ha evigt liv. Kristus sade: "Fadern älskar mig för att jag ger mitt liv för att sedan ta det tillbaka. Ingen tar det ifrån mig, utan jag ger det av fri vilja. Jag har makt att ge det, och jag har makt att ta det tillbaka. Det budet har jag fått av min Fader." Joh. 10:17-18. Varken någon jordisk människa eller någon himmelsk ängel kunde ha betalt straffet för synden. Jesus var den ende, som kunde frälsa det upproriska människosläktet. I honom blev gudomlighet och mänsklighet förenade och det var detta, som gjorde det offer effektivt, som blev framburet på Golgatas kors. Här var det, som barmhärtighet och sanning möttes, som rättfärdighet och frid kysste varandra.    
Jesus kallades "Herren, vår rättfärdighet", och genom tro skulle varje enskild person kunna säga: "Herren, min rättfärdighet". När tron griper fatt i denna Guds gåva, kommer Guds lov och pris att vara på våra läppar och vi skall kunna säga: "Se Guds Lamm, som tar bort världens synd."  Sedan skall vi bli i stånd att berätta för de förlorade om frälsningsplanen, att medan världen låg under lagens förbannelse och förtjänade döden, framförde Herren till den fallne syndaren som var utan hopp, villkor för att få ta emot barmhärtighet och har gjort innebörden och värdet av Sin nåd känd. Barmhärtighet är en förmån, som vi inte förtjänar. Änglarna som inte känner till synd förstår inte, vad det betyder att det visas dem nåd. Vår syndighet däremot kräver en barmhärtig Guds nåd. Det var den nåden, som sände oss vår Frälsare att uppsöka oss som vandringsmän och föra oss tillbaka till Hans församling.    
Inga gärningar, som en syndare kan göra, kommer att vara goda nog för att kunna frälsa hans själ. Lydnad är man alltid skyldig Skaparen, ty Han utrustade människan med egenskaper att tjäna Honom med. Gud kräver alltid goda gärningar av människor, men goda gärningar kan inte tjäna till att förtjäna frälsning. Det är omöjligt för människan att frälsa sig själv. Hon kan bedra sig själv i fråga om detta, men hon kan inte frälsa sig själv. Endast Kristus rättfärdighet kan tjäna till hennes frälsning och det är Guds gåva. Det är den bröllopsklädnad, som är beredd för dig, i vilken du kan vara en välkommen gäst vid Lammets bröllopsmåltid. Låt tron gripa fatt i Kristus utan att dröja och du kommer att bli en ny skapelse i Jesus, ett ljus för världen.  

14 03 1893 Review and Herald Fullständig helgelse ett måste   
Behovet av fullständig helgelse gentemot Gud hos alla dem, som har något att göra med någon som helst del av hans verk, har framställts för mig. Mycket går förlorat på grund av ryckigt tjänande; och likväl tjänar många Gud efter eget gottfinnande, och lämnar hans tjänst såsom det passar dem själva; och det är orsaken till, att många av våra medarbetare är andligt svaga. Satan är klarvaken och intensivt uppmärksam, ja, han söker hela tiden energiskt att stjälpa själen. Han vakar beslutsamt, för att blanda in sina tankar och planer i Guds verk. Det är bara genom en levande förbindelse med Källan till all visdom och ljus, som människor kan nå hela vägen fram till frälsning, och denna levande förbindelse måste ständigt upprätthållas; ty Satan störtar omkull den själ, som inte vakar under bön. Vi skall segra, och seger innebär allt det, som ordet antyder.     
 " Den som har öron må höra vad Anden säger till församlingarna. Den som segrar skall inte skadas av den andra döden. . . . Åt den som segrar skall jag ge av det dolda mannat. Och en vit sten skall jag ge honom, och på den är skrivet ett nytt namn, som ingen känner utom den som får det. . . . .  Den som segrar och håller fast vid mina gärningar ända till slutet, honom skall jag ge makt över folken, . . . . Den som segrar skall alltså bli klädd i vita kläder, och jag skall aldrig stryka ut hans namn ur livets bok utan kännas vid hans namn inför min Fader och hans änglar. . . .  Den som segrar skall jag göra till en pelare i min Guds tempel, och han skall aldrig lämna det. På honom skall jag skriva min Guds namn och namnet på min Guds stad, det nya Jerusalem, som kommer ner från himlen, från min Gud, och mitt eget nya namn. . . . . . Den som segrar skall få sitta hos mig på min tron, liksom jag själv har segrat och sitter hos min Fader på hans tron."    
När frestelsen kommer över oss behöver vi andligt omdöme, så att det blir möjligt för oss att upptäcka Satans verksamhet och dra närmare Jesus. Närma er Gud och han kommer att närma sig er. Stå emot djävulen så kommer han att fly från er. Det är nödvändigt att kämpa trons goda kamp varje ögonblick, för tvivel måste vi värja oss emot och tron måste uppmuntras. I frestelsens stund måste förståndet råda över böjelsen. Jaget pockar på att få stilla sitt begär, men böjelsen måste motstås och frestelsen övervinnas.    
Herren har gett varningar. Han har framställt principer som varje kristen borde fråga efter och tillämpa i sitt praktiska liv. De som går vidare i likgiltighet för det ljus och den varning som Gud har behagat ge kommer att bli alltmer egoistiska och självtillräckliga. De som inte gör sig beroende av Gud kommer helt säkert att störtas omkull av fienden. Satan arbetar för att genom varje tänkbart knep behålla dem som påstår sig vara på Herrens sida i sina egna led. Han kan förblinda deras ögon så till den grad att de kommer att kalla ljus för mörker och mörker för ljus. " Vem bland er fruktar HERREN och hör hans tjänares röst?  Om han än vandrar i mörkret och inte ser någon ljusning,  skall han förtrösta på HERRENS namn  och stödja sig på sin Gud.  11 Men se, alla ni som tänder upp en eld  och omger er med brinnande pilar, vandra i lågorna från er eld  bland de brinnande pilar som ni har antänt. Av min hand skall detta drabba er, ni kommer att ligga i kval."     
Medan Guds ljus lyser med klarare strålar än någonsin förr, och kommer att lysa allt klarare ju närmare slutet av jordens historia vi kommer, är det de människor som ofta går på knä och söker visdom från Gud, som kommer att kunna skilja sanning från villfarelse. Det är endast de klara strålarna från Rättfärdighetens Sol som kan avslöja fiendens talrika och olika intriger. Den onde arbetar med orättfärdighetens hela bedräglighet, och medan vi inte skall hålla våra ögon fästa på mörkrets makter, kan vi däremot inte vara okunniga om deras planer. Jesus måste vara kärnan i vår tro. Medan vi ser på honom och klamrar oss fast vid hans styrka som tillräcklig i varje nödsituation, förenar sig våra hjärtan med hans hjärta och våra liv knyts med dolda band till hans liv. Eftersom han lever, skall också vi leva. Detta är kristen tro i praktiken, för vi uppehålls av Guds kraft genom tro till frälsning. Ingen av oss kan vara säker, om vi inte förenas med Herren i ett evigt förbund, som inte får glömmas av oss.    
Det är hjärtats förbund med Kristus, som gör de troende till Guds arvingar, och dennes medarbetare. I hemmet, i församlingen och i världen skall den kristne lovsjunga honom, som har kallat vederbörande ut ur mörkret och in i sitt underbara ljus. De, som av Herren anförtros hans verk, bör uppodla religionen i hemmet. De bör inte hålla sig undan från Guds folks sammankomster, och upphöra med att aktivt ta del i kristna möten. De bör ständigt betänka verkningarna av sina gärningar på omgivningen. De bör uppamma karaktärsdrag, som gör det möjligt för dem att gå i spetsen för sina egna hushåll. De bör knyta hushållets medlemmar till sig, och liksom Abraham, kunna på ett vist sätt undervisa och lära sina barn samt leda barn och hushåll, så att dessa förmår att följa Herrens väg, för att åstadkomma rättvisa och dom.       
Gud valde Abraham till att bli de trofastas fader, eftersom han visste att Abraham skulle komma att uppodla religionen i hemmet, och se till att Herrens fruktan var förhärskande i lägret. Herren visste, att Abraham inte skulle komma att svika heliga förtroenden; utan att han skulle tillbe Herren och endast tjäna honom. Han visste, att hans trogne tjänare skulle komma att anföra sitt hushåll framåt och uppåt, samt påverka dem till att hålla Jehovas stadgar. Abraham närde inte en blind tillgivenhet för sin familj; utan med hjälp av såväl tillgivenhet som myndighet styrde han över sitt hem. Guds vilja stod alltid i förgrunden. Jämte hela sitt hus fruktade han Herren.     
De, som har försummat detta viktiga verk i hemmet, och misslyckats med att gå i täten för sina barn och hushåll för att de skall rätta sig efter Herrens kommando, bör nu eftersträva att gottgöra sin brist. Må föräldrar ta sina Biblar och leta däri, för att förstå vad Gud fordrar beträffande deras barn. Må de söka att förstå, vad som ingår i föräldrars ansvar. Guds ord måste vara ledstjärna för familjers funktion; och vare sig barns egensinnighet eller arbetslivets måsten skall betraktas som ursäkter för, att man försummar att följa Guds råd. Må föräldrar föregå med gott exempel för sina barn, vad gäller personlig fromhet, genom att respektera Guds hus och hans tjänst. Bristen på religion i hemmet märks i varje del av Guds verk, och behovet av att främja personlig fromhet bör alltid lyftas fram inför folket. De måste få vägledning, rad för rad och bud på bud, så att samtliga församlingsmedlemmar får höra och lyda Herrens ord. Det är omöjligt för föräldrar, att rätt uppfostra sina barn, med mindre de lär sig att samverka med Herren i hans påverkan på hjärtat. Det första, grundläggande steget i danandet av en gudfruktig familj, är att helga sig själv och allt det man har åt Gud. Må föräldrarna inleda med egen hjärterannsakan; ty från hjärtat utgår livet. Må denna bön stiga upp från botfärdiga hjärtan: "Du vill ju ha sanning i mitt innersta, lär mig då vishet i mitt hjärtas djup. Rena mig med isop, så att jag blir ren, två mig, så att jag blir vitare än snö. Låt mig få höra fröjd och glädje, låt de ben som du har krossat få jubla. Vänd bort ditt ansikte från mina synder, utplåna alla mina missgärningar. Skapa i mig, Gud, ett rent hjärta och ge mig på nytt en frimodig ande. Förkasta mig inte från ditt ansikte och tag inte din helige Ande ifrån mig. Låt mig åter få jubla över din fräsning och håll mig uppe med en villig ande. Jag vill lära överträdarna dina vågar, så att syndare omvänder sig till dig. Ps 51:8-15    
Vilken bön är inte detta! Hur tydligt och klart framstår det inte att syndare i familjen inte behandlas med likgiltighet, men att Herren betraktar dem som köpta med hans blod. I varje hem där det finns oomvända borde det vara en arbetsuppgift för dem som känner Herren att arbeta med klokhet för deras frälsning. Herren kommer förvisso att välsigna föräldrars ansträngningar, när de i gudsfruktan och kärlek försöker vinna de själar som tillhör deras familj. Herren Jesus väntar på att få ge sin nåd. O, att detta arbete måtte ta sin början i hjärtat. "Slaktoffer gläder dig inte, annars skulle jag ge dig sådana" Ps 51:18. "Till brännoffer har du inte lust. Det offer som behagar Gud är en förkrossad ande. Ett förkrossat och bedrövat hjärta skall du, Gud, inte förakta" Ps 51:18, 19 (1917). Låt således alla i familjen förstå att arbetet måste börja med hjärtat. Hjärtat måste underläggas Jesus och bli förkrossat genom den helige Andes nys apande och pånyttfödande kraft. Är det inte så att föräldrar, som inser sitt b hov av denna mäktiga kraftkälla, kan arbeta för sina barns omvändelse me större iver och mer kärlek än någonsin förr?    
Herrens löfte lyder: "Jag skall stänka rent vatten på er, så att ni blir rena. Jag skall rena er från all er orenhet och från alla era avgudar. Jag skall ge er ett nytt hjärta och låta en ny ande komma in i er. Jag skall ta bort stenhjärtat ur er kropp och ge er ett hjärta av kött. Jag skall låta min Ande komma in i er och göra så att ni vandrar efter mina stadgar och håller mina lagar och följer dem" Hes 36:25-27. När Herrens Ande påverkar föräldrarnas hjärtan kommer deras böner och tårar inför Gud och de kommer att bönfalla honom med djupt allvar och de kommer att få nåd och visdom från himlen och kommer att vara i stånd att arbeta för sina oomvända barn. Om denna Ande kommer till uttryck i hemmet kommer den att föras in i församlingen och de som är hemmissionärer kommer också att verka för Gud i församlingen och i världen. De institutioner som Gud har grundat kommer att ha en radikalt annorlunda form.    
 "Så säger Herren, HERREN: När jag har renat er från alla era missgärningar, då skall jag låta städerna på nytt bli bebodda, och då skall ruinerna på nytt byggas upp. Det ödelagda landet skall åter bli brukat i stället för att ha legat som en ödemark inför var och en som gått fram där. Då skall man säga: Det landet som var så ödelagt har nu blivit som Edens lustgård, och städerna som var så ödelagda, skövlade och förstörda, de är nu bebodda och befästa. Då skall de folk som är kvar runt omkring er inse att jag, HERREN, åter har byggt upp det som var förstört och på nytt planterat det som var ödelagt. Jag, HERREN, har talat det, och jag skall göra det. Så säger Herren, HERREN: Också detta skall jag låta Israels hus be mig om och göra för dem: Jag skall föröka människorna så att de blir som en fårhjord. Som de heliga fåren, Jerusalems får, vid högtiderna, så skall de hjordar av människor vara som skall fylla de ödelagda städerna. Och de skall inse att jag är HERREN."     
I fall de, som säger sig känna Herren, verkligen ägde ett praktiskt förhållande till Gud, hur smidigt skulle inte verket fortlöpa! Hela byggnaden skulle fogas samman och växa upp till ett heligt tempel i Herren. Församlingen skulle slippa den förlamning, som håller den i sitt grepp, och Guds folk skulle uträtta ett stort verk. Världen skulle inte kunna ursäkta sin ogudaktighet på grund av att Kristi bekännande efterföljare, som föregår med uselt exempel genom att de håller fast vid sanningen i orättfärdighet. Enighet skulle förekomma inom församlingen. Medlemmarna skulle älska varandra; men nu har kärleken nästan blivit utplånad.     
Skall vi inte, som barn till den levande Guden, läsa det levande ordet och i själ och hjärta besluta oss för, att vi till varje pris skall lyda Gud, korsfästa jaget och leva för Kristus? Ingen man är skaffad att ha ansvarsställning och vara bemyndigad att leda verket, om han inte dagligen blir vägledd av Gud. Ondskans samlade här, anförd av Satan, söker intensivt att utöka leden av dem, som överträder Guds lag; och rikets lag ger dem rätt i deras avfall. Under varje rörelse för att upphöja ogudaktighetens hemlighet löper det en hemlig underström, för att se till att dölja sanningen om Guds heliga bud. Människor försöker på nytt, att förslava andras själar med hjälp av texten hos landets lag. Är det inte dags för, att de som står under Guds vägledning, skall visa att de är Kristi ombud i varje ansvarsställning, som de bekläder? När nu syndens samlade härskaror menar allvar, ivrar och är hoppfulla om att främja sin sak, samt drivs framåt av en kraft från nedan, borde då inte sanningens försvarare uppvisa uppriktighet och iver samt engagemang? Men tänk om en Guds ärlige medarbetare skulle komma att kallas för fanatiker? Den peststämpeln har alltid satts på dem, som verkligen varit hängivna Gud. Dock har otrogna hörts yttra: "Om jag delade föregivna kristnas tro, skulle jag vara långt ivrigare än de är." När till och med otrogna betraktar brännmärkta kristna som riktiga bekännare av sin religion, skall vi då inta en neutral hållning?     
Herren har talat. Guds budskap har tillkännagetts, nämligen att företrädarna för vår sak måste anamma en väsenskild anda, än den som härskar i deras krets. Det förekommer alldeles för mycket av det egna jaget, och alldeles för litet av Jesus. Alltså är ingen trygg, oavsett ställning, utbildning, gjord erfarenhet, med mindre vederbörande ständigt fruktar och älskar Gud. Herren vänder sig till de ödmjuka, och det kan ske att han sänder ett budskap till ansvariga genom ett ödmjukt redskap, och han önskar att de ansvarshavande skall äga en så ödmjuk ande, att de hör och rättar sig efter budskapet samt vaknar ur sin djupa dvala. Vi bör inse, hur ondskefullt och dumt det är, att kämpa mot Allmakten. O, att alla skulle få klart för sig, hur farligt det är att nära tankar eller utföra gärningar, som rimmar illa med Guds vilja! O, att människor skulle begripa och lystra till det budskap, som Gud i nåd sänder till dem! Herren ser en själ, som vandrar i mörker, och i sin kärlek och i sitt förbarmande sänder han till vederbörande ett budskap som, därest det tas emot, kommer att leda personen till ljuset; men därest budskapet förkastas, går själen vidare i djupare mörker, än förut. Se, nu är den rätta tiden, nu är frälsningens dag.     
Världshistoriens slut står vid dörren, och O, att alla helt och fullt ville komma till ljuset! O, att alla ville låta sig påverkas av Anden från ovan! Guds lag trampas i gruset, och hela världen leds vilse genom kraften, som syndens människa besitter. Borde vi inte ägna oss själva och allt det vi äger åt Gud, så att själar måtte vinnas för Kristus? Blott en kort stund av nådatid återstår för oss, och skall i denna sena timma vår kärlek till Gud och hans sanning svalna? Skall vårt ljus flämta och slockna i mörker, därför att vi saknar nådens olja i kärlen hörande till våra lampor?     
Herren får stå där med skammen, när hans ljusbekännande folk vandrar i mörker. De är som män och kvinnor med förbundna ögon, likväl menar de sig vara dugliga att bedöma budskapet och budbäraren, och förstår inte att deras synförmåga är hindrad. Men vilket medlidande skulle vi ändå inte känna för dem, som vandrar i mörker, hur ömsint skulle vi inte arbeta för dem, ja, visa dem den medömkan och kärlek, som Kristus visade fallna människor, då han kom till världen för att lida och dö!     
Ni, mina bröder i ansvarställning, Er plats inom verket kräver, att Ni på rätt sätt företräder Gud. Ni behöver den Helige Andes dop. Jag bönfaller Er, betrakta Er inte som trygga, med mindre Ni är kanaler för ljuset. Ett stort verk behöver utföras för Er. Ni måste lägga Er till med nya vanor, samtidigt som Guds Ande måste lägga band på Era invanda seder och bruk. Böjelser måste förnekas sin plats. Gamla fiender, som fört krig mot Anden, och som Ni en gång trott var döda, kommer att få liv igen under gynnsamma omständigheter, och därför måste dessa mötas och betvingas. Jaget måste dö. Vi skall på allvar ge oss in i den andliga kampen, trots att detta känns obekvämt, och vi inser inte ännu dess betydelse. Ondskans makter står samlade mot dem, som är redo att gå i krig för Herren.     
Vi strider dock inte ensamma. Ljusets helgons brödraskap omfattar oss, de himmelska härarnas avdelningar omfattar oss, och mer än änglar står vid vår sida; ty i spetsen för sina trupper går Kaptenen för Herrens härskaror. Han anför i striden, och i det att han tar med sig sin här till slagfältet, hörs hans röst över stridens och kampens larm: "Var vid gott mod; jag har övervunnit världen." Vår ledare är en erövrare. Avancera därför till seger. Himmelens härar deltar i enviget, och vi strider i osynliga världars åsyn. Vi kan i lugn och ro möta fienden, och genom tron göra oss gällande i konflikten. Vi skall strida ända fram till porten under detta slagord: "Våra liv är dolda med Kristus i Gud, och eftersom han lever, skall också vi leva."     
Måtte varje person drivas av Kristi kärlek, stå på sin tilldelade plats, och stadigt, gladeligen, modigt bära den börda, som Herren har skänkt honom eller henne. Måtte varje bärare av bördor noga beakta detta sakförhållande - Gud är kärlek. "Ty så älskade Gud världen att han utgav sin enfödde Son, för att den som tror på honom inte skall gå förlorad utan ha evigt liv." O, vilken Gud vi har! Vilken Välgörare! Vilka krav kan Han inte ställa på vår kärlek! Efter att ha samlat universums alla skatter, och ställt den oändliga maktens tillgängliga resurser till förfogande, lade han hela den himmelska rikedomen i Kristi händer, i det att han sade "Allt detta är till för människan. Använd det, för att övertyga henne om, att det inte finns större kärlek på jorden eller i himmelen, än min. Hennes största kärlek består i, att älska mig och att ge sitt hjärta till mig, som har älskat henne med omätbar kärlek."  

30 01 1894 Review and Herald Faran att ljus blir till mörker   
Herren har behagat ge er av sin helige Andes utgjutelse. På lägermöten och på olika institutioner har en stor välsignelse regnat över er. N i har gästats av himmelska budbärare, som har ljus och sanning och kraft och det borde inte verka konstigt att Gud på detta sätt välsignar er. Hur binder Kristus sitt utvalda folk till sig? Det sker genom hans helige Ande, för genom Skriften talar den helige Ande till förståndet och inpräntar sanningen i människors hjärtan. Före korsfästelsen lovade Jesus att Hjälparen skulle sändas till lärjungarna. Han sade: "Men jag säger er sanningen. Det är bäst för er att jag går bort. Ty om jag inte går bort, kommer inte Hjälparen till er. Men när jag går bort, skall jag sända honom till er. Och när han kommer, skall han överbevisa världen om synd och rättfärdighet och dom" Joh 16:7, 8. "Men när han kommer, sanningens Ande, då skall han föra er in i hela sanningen. Ty han skall inte tala av sig själv, utan allt det han hör skall han tala, och han skall förkunna för er vad som kommer att ske. Han skall förhärliga mig, ty av det som är mitt skall han ta och förkunna för er" Joh16:13,14.    
Jesu löfte har man inte gjort någon stor sak av och på grund av brist på Guds Ande har man inte förstått lagens andlighet och dess eviga förpliktelser. De som kommit med bekännelsen att de älskar Gud har inte förstått vilken förbindelse som existerar mellan dem och Gud och denna förbindelse framstår fortfarande med oklara konturer i deras medvetande. De har endast en dunkel förståelse av Guds fantastiska nåd, då han gav sin enfödde Son för världens frälsning. De förstår inte hur vitträckande den heliga lagens krav är och hur ingående lagens principer måste genomföras i det praktiska livet. De inser inte vilken förmån och nödvändighet bön och ånger är. De förstår inte hur nödvändigt det är att göra det som Jesus säger. Det är den helige Andes tjänst att uppenbara för vårt förstånd vilken slags helgelse som Gud kommer att godta. Genom den helige Andes verk blir själen upplyst, karaktären förnyad, helgad och upphöjd.    
Genom den helige Andes djupa beröring framträdde för min inre syn karaktären av det verk som består i den helige Andes umgänge. Jag fick ögonen öppnade för den fara, som de människor kunde komma att sväva i, som på detta sätt hade besökts av den helige Ande, ty efteråt skulle de få möta mycket ettrigare angrepp från fienden. Han skulle ansätta dem med sina frestelser för att Guds verk skulle bli utan resultat. Det han skulle vilja åstadkomma är att de sanningar som den helige Ande har vittnat om och visat på inte skulle få rena och helga dem som har tagit emot himmelens ljus, och på det sättet bli orsak till att Jesus inte blev förhärligad i dem. Tidsperioden för ett stort andligt ljus kommer att vändas till en period av motsvarande andligt mörker, om man inte tar hänsyn till ljuset som har getts och vårdar det på helgat sätt. De intryck som Guds Ande har gjort kommer att blekna i minnet, om människor inte tar vara på de heliga intrycken och tar helig mark i besittning. De som vill utvecklas i andlig kunskap måste uppehålla sig vid Guds sanna källa och om och omigen dricka av frälsningens källflöden, som så nåderikt har fått strömma fram för deras skull. De får aldrig lämna det uppfriskande flödet, utan bör ständigt ta del av det levande vattnet med hjärtan som sväller av tacksamhet och kärlek, då de ser Guds godhet och medkänsla.    
Hur mycket betyder inte detta för varje själ , "Jag är världens ljus",  "Jag är livets bröd. Den som kommer till mig skall aldrig hungra ( efter något som är mer tillfredsställande ) och den som tror på mig skall aldrig någonsin törsta". Att komma i detta tillstånd innebär att ni har funnit  själva Källan till ljus och kärlek och att ni har lärt er hur ni kan få påfyllning. Ni har lärt hur ni kan använda er av Guds löften genom att hela tiden tilllämpa dem  på era själar.    
Men jag har sagt er: Ni har sett mig och tror inte Joh 6:36. Detta har bokstavligen blivit uppfyllt i många fall. Herren gav dem en djupare insikt i sanningen, i hans barmhärtiga, kärleksfulla och medkännande karaktär och fastän de på detta sätt blev upplysta vände de sig bort från honom i otro. De upplevde Guds Andes djupa påverkan, men när Satans försåtliga frestelser kom, som de alltid gör efter en tid av väckelse, motstod de dem inte ända till blods och kämpade mot synden. De som skulle ha kunnat stå som segrare, om de hade gjort rätt bruk av det dyrbara ljus som de hade fått, övervanns av Satan. De skulle ha återspeglat ljuset som Gud gav dem till andra. De borde ha arbetat och handlat i harmoni med det som den helige Ande hade uppenbarat och genom att inte göra det led de nederlag.    
Bland eleverna gav man efter för skämtets och uppsluppenhetens anda. De blev så intresserade av att spela spel att Herren trängdes undan från ders sinnen. Jesus stod bland er på skolgården och sa: "Tänk om ni hade förstått, också ni, vad som ger er verklig frid". Se Lukas 19:42 "Också ni har sett mig, men tror inte."  Ja, Kristus uppenbarade sig för er och djupa intryck gjordes, då den Helige Ande påverkade era hjärtan, men ni följde en sådan kurs, som kom er att förlora dessa heliga intryck och ni misslyckades med att upprätthålla segern.    
"Alla som Fadern ger mig skall komma till mig, och den som kommer till mig skall jag inte visa bort." Joh 6:37 ( Bibel 2000 ) Ni började komma till Kristus, men ni stannade inte kvar hos honom. Ni lämnade honom och den förståelsen ni hade fått av de stora förmåner och välsignelser, som han har gett er, gick förlorad för er och finns inte i era hjärtan. Tanken på nöjen tog så stor plats i ert inre, att ni började argumentera om det med en sådan iver att alla hinder bröts ner. Detta skedde efter det att den Helige Ande hade påverkat er med högtidligt allvar. Genom er lidelse för spel försummade ni att ta hänsyn till Kristi ord:" Håll er vakna och be så att ni inte kommer i frestelse." Matt 26:41  Den plats som Jesus skulle ha intagits hade er lidelse för spel lagt beslag på.  Ni valde era nöjen i stället för den Helige Andes tröst. Ni följde inte Jesu exempel. Han sa:: "Jag har inte kommit ner från himlen för att göra min vilja utan hans vilja som har sänt mig". Joh 6:38    
Mångas sinnen är så förvirrade av deras egna önskningar och böjelser och de har suttit så fast i vanan att ge efter för dem, att de inte kan förstå Skriftens verkliga betydelse. Många tänker sig , att om de följer Jesus kommer de att vara tvungna att vara nedtryckta och dystra, eftersom de är tvungna att neka sig de nöjen och dåraktigheter, som världen hänger sig åt. En levande kristen kommer att fyllas av glädje och frid, eftersom han lever som om han ser den Osynlige. De som söker Kristus och det som är hans verkliga karaktär har redan inom sig inslag av det eviga livet, på grund av att de har fått del av gudomlig natur och har kommit undan det fördärv, som finns i världen på grund av begäret. Se 2 Petr 1:4 "Detta är hans vilja som har sänt mig att jag inte skall förlora någon enda av dem som han har gett mig, utan att jag skall låta dem uppstå på den ytterata dagen. Ty detta är min Faders vilja, att var och en som ser Sonen och tror på honom skall ha evigt liv, och jag skall låta honom uppstå på den yttersta dagen." Joh 6:39,40    
Källan till allt andligt liv finns hos Jesus Kristus. "Åt alla dem som tog emot honom gav han rätt att bli Guds barn." Vad är då det säkra resultatet av att vi blir Guds barn? Vi kommer att samarbeta med Gud. Det blir resultatet. Ett stort verk måste utföras för era själars frälsning för att ni ska kunna vinna andra och leda dem från otro till ett liv, som uppehålls genom tron på Jesus Kristus. "Sannerligen, jag säger er: den som tror har evigt liv." ( Med en tillfällig tro. Nej, med en förblivande tro, som är verksam i kärlek och renar själen.) "Jag är livets bröd.....Jag är det levande brödet som har kommit ner från himlen. De som äter av det brödet skall leva i evighet. Brödet jag skall ge är mitt kött, jag ger det för att världen skall leva. Den som äter mitt kjött och dricker mitt blod har evigt liv, och jag skall låta honom uppstå på den sista dagen.....Det är anden som ger liv, köttet är till ingen hjälp. De ord jag har talat till er är ande och liv. Men det är några av er som inte tror. Jesua visste ju från början vilka som inte trodde och vem som skulle förråda honom." Joh 6: 47, 48, 51, 54, 63, 64 ( Bibel 2000 )    
"Han sade vidare: Därför har jag sagt er att ingen kan komma till mig om det inte blir honom givet av Fadern." Joh 6: 65 Folkbibeln    
När Jesus talade dessa ord, talade han med myndighet, tillförsikt och kraft. Det hände att han uppenbarade sig så, att Andens djupa dragning blev klart märkbar. Men många, som såg och hörde och fick del av stundens välsignelse, gick sin väg och glömde snart det ljuset, som de hade fått av honom.    
Evighetens skatter har överlämnats åt Jesus Kristus. De är i hans förvar och skall ges åt vem han vill, men hur tråkigt är det inte att så många snabbt förlorar den dyrbara nåden ur sikte, den nåd som han har erbjudit dem som tror  på honom. Han kommer att skänka de himmelska skatterna åt dem, som kommer att tro på honom, se på honom och förbli i honom Han räknade inte tillvaron som Gud som någonting han till varje pris ville behålla. Se Fil 2: 6 Han känner inte till någon begränsning eller något hinder, när det gäller att ge de himmelska skatterna åt den han vill. Han ärar och upphöjer inte denna världens stora ledare och stjärnor, som man smickrar och applåderar, men han kallar på sitt utvalda  egendomsfolk som älskar och tjänar honom. Han kallar dem att komma till honom och be och han vill ge dem livets bröd och skänka dem livets vatten, som i dem skall vara som ett källa, som flödar fram och ger evigt.liv. Se Joh 4:14    
Jesus förde med sig Guds samlade skatter och alla som tror på honom är hans adopterade arvingar. Han förklarar att lönen till dem, som lider för hans namns skull skall bli stor. Det är skrivet: "Vad ögat inte har sett och örat inte har hört och människohjärtat inte kunnat ana har Gud  berett åt dem som älskar honom " 1 Kor 2:9  

5 02 1895 Review and Herald Segra genom Segraren   
     Kristus blev frestad av Satan för vår skull. Han såg att det inte var möjligt för människan att besegra den mäktige fienden i hennes egen styrka. Därför kom han personligen från härlighetens hov och uthärdade den prövning som Adam inte klarade att gå igenom. Kristus motstod Satans många olika frestelser i människans ställe och genom sitt namn gjorde han det möjligt för människan att besegra Satan för hennes egen skull.    
     När vi är nertyngda, när vi är hårt trängda av frestelse, när känslorna och begären i det naturliga hjärtat strider för att segra, borde vi sända upp brinnande, enträgna böner till vår himmelske Fader i Kristi namn. Detta vill föra till att Kristus kommer till vår undsättning, så att vi genom hans allsmäktiga namn, som har verksam kraft, kan vinna seger och visa bort Satan från vår sida. Men vi skall inte smickra oss med att vi är säkra, medan vi endast gör svaga ansträngningar för egen skull. Kristi ord borde vara viktiga för oss: "Kämpa för att komma in genom den trånga porten. Ty många, säger jag er, skall försöka komma in men inte kunna det." ( Luk 13:24 )     
     Den fara som hotar oss kommer inte från världens motstånd, men den finns i vår benägenhet att knyta vänskap med världen och följa deras exempel, som inte älskar Gud och hans sanning. Förlusten av jordiska ägodelar för sanningens skull och stora besvär, som vi vållas på på grund av trofastheten mot principer, är inte det som för till att vi står i fara för att förlora vår tro och vårt hopp. Vi riskerar däremot att lida förluster på grund av att vi har blivit lurade och besegrade av Satans frestelser. Prövningar kommer att vara till vårt bästa, om vi tar emot dem och uthärdar dem utan att klaga. De syftar till att skilja oss från kärleken till världen och kommer att leda oss till att förtrösta på Gud mera helt.    
     Bara i Gud finns det hjälp för oss. Vi borde inte smickra oss med att vi har någon egen styrka eller visdom, för vår styrka är svaghet och vårt omdöme är dårskap. Kristus besegrade fienden för vår skull, eftersom han hade medlidande med vår svaghet och visste att vi skulle bli besegrade och gå förlorade, om han inte kom till vår hjälp. Han klädde sin gudomlighet i mänsklighet och på så sätt hade han förmåga att nå människan med sin mänskliga arm, medan han grep tag i den Oändliges tron med sin gudomliga arm. Kristi förtjänster höjer och förädlar det mänskliga och genom Kristi namn och hans nåd är det möjligt för människan att nå över den förnedring som orsakades av syndafallet och genom Kristi upphöjda och gudomliga natur förenas med den Oändlige. Det är farligt för oss att tro, att vi genom någon lätt eller vanlig ansträngning skulle kunna vinna den eviga belöningen. Låt oss begrunda hur mycket det kostade vår Frälsare att hålla ut i kampen för vår skull mot den listige, ondskefulle fienden! Satan visste att allting var beroende av om han lyckades att övervinna Kristus med sina många frestelser. Satan visste att om Kristus kunde bestå det prov som fällde Adam, skulle frälsningsplanen genomföras, hans makt berövas honom och hans undergång vara viss. Satans frestelser var ett utmärkt medel till att försvaga människans natur, för människan kunde inte motstå deras mäktiga inflytande. Men såsom människans representant, i fullstädig tillit till Guds kraft, höll Kristus ut i den svåra kampen på människans vägnar för att ge oss ett föredöme.    
 Det finns hopp för människan. Jesus säger: "Den som segrar skall få sitta hos mig på min tron, liksom jag själv har segrat och sitter hos min Fader på hans tron." ( Upp 3:21 ) Det gäller för oss att övervinna såsom Kristus övervann. Han fastade i fyrtio dagar och led hungerns svåra kval. Kristus led mycket mera för vår skull än vad vi kan fatta och förstå och vi borde själva vara glada när prövningar och svårigheter kommer i vår väg, därför att den omständigheten vill hjälpa oss att vinna seger, såsom Kristus gjorde, och bli upphöjda till vår Förlossares tron. Låt oss tänka på vår käre Frälsares liv och lidande för vår skull och komma i håg, att om vi inte är villiga att gå igenom prövningar, slit och strid, om vi inte är villiga att ta del i Kristi lidanden, kommer vi att anses ovärdiga att sitta med honom på hans tron.     
Vi har allt att vinna i striden mot vår mäktige fiende och vi vågar inte för ett ögonblick ge efter för hans frestelser. Vi vet att det inte är möjligt för oss att segra i vår egen kraft. Men liksom Kristus ödmjukade sig och påtog sig vår natur, känner han också vårt behov och har själv mött de svåraste frestelser som en människa kan utsättas för. Han har besegrat fienden genom att motstå hans förslag, för att lära oss hur vi skall kunna bli segervinnare. Han hade en fysik som vi har, och har i alla avseenden lidit det som en människa får lida, ja, även mycket mera. Det kommer aldrig att krävas av oss att lida så mycket som Kristus led, för det var inte endast en människas synder som lades på honom, utan hela världens. Han utstod förödmjukelse, hån, lidande och död för att vi genom att följa hans exempel skulle kunna få ärva allt.     
     Kristus är vårt mönster, det fullkomliga och heliga exempel som vi har fått att följa. Vi kan aldrig fullt motsvara mönstret, men vi kan efterfölja och likna det enligt vår förmåga. När vi faller, helt hjälplösa, och lider av följderna av att vi har låtit syndens skamlighet bli verklighet, när vi ödmjukar oss inför Gud och plågas i våra själar av sann ånger och botfärdighet, när vi kommer inför Gud i Jesu namn med våra innerliga böner, kommer Fadern lika säkert att ta emot oss, som vi överlåter oss fullständigt med allt vi har till Gud. Vi borde inse i vårt innersta, att alla  ansträngningar vi gör i oss själva och av oss själva kommer att vara ytterst värdelösa. Det är bara i Segrarens namn och styrka som vi kan bli segrare.    
     Om vi tror på kraften i Jesu namn och framställer våra böneönskningar i hans namn, kommer vi aldrig att bli bortvisade. Herren säger: "Jag skådar ner till den som är betryckt och har en förkrossad ande, och till den som fruktar mitt ord." ( Jes 66:2 ) Psalmisten säger: "Han vänder sig till de utblottades bön  och föraktar den inte." ( Ps 102:18 ) Vår hjälp kommer från Gud som håller alla ting i sina händer. Vår frid finns i vissheten om att han ger oss sin kärlek. Om tron griper fatt i denna försäkran, har vi vunnit allt. Om vi förlorar denna visshet är allt förlorat. När vi överlåter allt vi har och är till Gud och hamnar i prövande och farliga lägen och kommer i kontakt med Satan, skall vi komma i håg, att vi kommer att segra då vi möter fienden i Segrarens namn och kraft. Varenda ängel skulle kunna få i uppdrag att komma till vår räddning, när vi på detta sätt är beroende av Kristus, snarare än att han skulle låta oss bli besegrade. Men vi ska inte förvänta att få seger utan att lida, för Jesus led då han vann seger för oss. Medan vi lider i hans namn, medan vi kallas till att förneka våra böjelser och dra oss undan från dem som älskar nöjen, skulle vi inte klaga utan hellre glädja oss över att vi har förmånen att till någon liten del vara delaktiga med Kristus i prövningen, uppoffringen, självförnekelsen och det lidande, som vår Herre uthärdade för vår skull för att vi skulle kunna vinna evig frälsning.    
Det finns ingenting mera hjälplöst, ingenting mera beroende, än den människa som känner sin litenhet och helt litar på en korsfäst och uppstånden Frälsares offer. Det kristna livet är ett liv av kamp, en ständig strid. Det innebär att kämpa och att marschera mot målet. Men varje lydnadshandling mot Kristus, varje självförnekelse för hans sak, varje prövning genomliden, varje seger över frestelse, är ett steg framåt på vägen till den slutliga segerns härlighet. Om vi tar Kristus som vår vägledare skall han leda oss säkert längs den smala vägen. Vägen kanske är ojämn och stenig, branterna många och farliga och det kanske är avgrundsdjup både till höger och till vänster. Vi kanske måste utstå svårigheter under vår färd. Då vi är trötta och längtar efter vila kanske vi ändå måste fortsätta. Då vi känner oss kraftlösa måste vi kanske ändå kämpa vidare och då hoppet sviker oss uppmanas vi kanske att hoppas. Men med Kristus som vår ledare skall vi inte förlora vägen till det eviga livet, vi skall inte misslyckas med att till slut nå den trygga hamnen. Kristus har själv gått den ojämna vägen före oss och har jämnat den för oss. Fromhetens smala väg, den väg som Herrens återlösta skall vandra, är upplyst av Honom som är världens ljus. Då vi följer i hans fotspår skall hans ljus lysa över oss, och då vi återspeglar det ljus som vi lånar från Kristi härlighet, skall vår väg bli ännu ljusare och klarare intill fullkomlighetens dag.    
Till en början kanske vi frestas tro, att det skulle vara tilltalande att följa stolthetens och de världsliga ambitionernas väg, men den slutar alltid i smärta och sorg. Själviska planer kanske ger oss smickrande löften och lockar med hopp om glädje och förnöjelser, men vi skall finna att vår lycka endast blir förgiftad, och de förhoppningar som har jaget i centrum, slutar endast i bitterhet. Då vi följer Kristus är vi trygga, ty han skall inte tillåta mörkrets makter att så mycket som skada ett enda hår på våra huvuden. Han skall bevara det som har anförtrotts i hans vård, och genom honom som älskade oss skall vi bli mer än segervinnare.  

28 05 1895 Review and Herald Acceptabel bön   
Världens Frälsare gick ofta ensam bort för att be. Vid ett bestämt tillfälle var Hans lärjungar inte längre bort, än att de kunde höra, vad Han sade. Hans bön gjorde ett djupt intryck på dem, för den var laddad med vital kraft, som nådde deras hjärtan. Den skilde sig från de böner, de själva hade uppsänt och mycket annorlunda än någon annan bön, som de hade hört från några mänskliga läppar. Då Jesus senare slöt sig till dem, sade de: "Herre, lär oss att be, liksom Johannes lärde sina lärjungar." (Luk 11,1).     
Om vi ville uppsända acceptabla böner, skulle vi uppleva, att vi under vår bön är i den Högstes audiensrum. Vi borde utveckla högtidliga tankar, i full insikt om att vi kommer i nära kontakt med vår Skapare. Det betyder mycket att be till vår himmelske Fader. Vi kommer för att i tacksamhet lägga vår ofullkomliga hyllning för Hans fötter som erkänsla för Hans kärlek och nåd, som vi på inget sätt har förtjänat. Vi kommer för att lägga fram våra önskningar, bekänna våra synder och förelägga Honom Hans egna löften. Han säger: "Om vi bekänner våra synder, är han trofast och rättfärdig, så att han förlåter oss våra synder och renar oss från all orättfärdighet." (1Joh 1:9).     
Jesus undervisade sina lärjungar i hur de skulle be: "När ni ber, skall ni inte vara som hycklarna. De älskar att stå och be i synagogorna och i gathörnen för att synas av människor. Amen säger jag er: De har fått ut sin lön." (Matt 6,5) De får inte lön från Gud, utan från de människor som de söker lönen hos. De känner en viss tillfredsställelse genom att offentligt tillkännage sin fromhet och däri ligger deras lön. "Nej, när du ber, gå in i din kammare och stäng din dörr och be till din Fader i det fördolda. Då skall din Fader, som ser i det fördolda, belöna dig. Och när ni ber, ska ni inte rabbla långa böner som hedningarna. De menar att de skall bli bönhörda för sina många ords skull. Var inte som de. Er Fader vet vad ni behöver, innan ni ber honom om det. Så skall ni be: Fader vår, som är i himlen. Helgat blive ditt namn. Komme ditt rike. Ske din vilja på jorden liksom den sker i himlen. Ge oss i dag vårt bröd för dagen. Och förlåt oss våra skulder, såsom också vi förlåter dem som står i skuld till oss. Och för oss inte in i frestelse utan fräls oss från den onde." (Matt 6:6- 13) <br><i>"Ty riket är ditt och makten och äran I evighet, Amen."(Fotnot)</i>    
Hur stor skillnad är det inte mellan Jesus föredömliga bön och de böner som jordiska lärare formulerar! Så kortfattad, så uttrycksfull, så innehållsrik, så omfattande! Här blandas lovprisning med ödmjuk bön. Jesus har gett mänskligheten en bön, i vilken varje uttryck är full av betydelse, för att den ska kunna bli studerad och tas med in i det praktiska livet. De största hjärnor kan glädja sig över, hur omfattande den är, och det ödmjukaste sinne kan förstå dess uttalanden. Det är en bön, som ger uttryck åt de viktigaste ämnen, som vi behöver lägga fram för vår himmelske Fader. Föräldrar kan lära sina barn denna bön och Anden kan låta dess sanningar göra intryck på unga sinnen. Utifrån den kan barnen förstå, att Han älskade dem så högt, att Han inte lämnade dem i okunnighet om, hur de skulle be, utan gav dem en förebild på en bön, som de kunde komma till Gud i hjärtats uppriktighet och enkelhet. Kristus kommer att höra den bön, som Han själv lärde Sina lärjungar. Vi kan många gånger dagligen gå till Gud ödmjukt bedjande, och upprepa denna bön i visshet om att den inte skall falla platt till marken.     
Det tillkommer inte dödliga människor att försöka att i detalj beskriva och förklara allt, som "Fader vår" innehåller. Visdomen hos den störste lärare, världen någonsin har känt, skall inte förmörkas och mystifieras av ord. Kristus har gett oss bönen och vi bör var och en undersöka dess betydelse och vara noggranna med att inte förvanska dess barnsliga enkelhet. I "Fader vår" är fasthet, styrka och allvar förenade med ödmjukhet och vördnad. Den är ett uttryck för upphovsmannens gudomliga karaktär.     
Herren Jesus säger: "Så skall ni be." (Matt 6:9) Men hur få är det inte, som hör, vad Jesus säger och ber på det sättet! Är det inte bäst för kristna, att vara Kristi ords görare och inte bara dess hörare? Vi skall inte alltid begränsa oss till att uttala exakt dessa ord. Herren utgjuter ofta en åkallans och den allvarliga, ödmjuka bönens Ande över Sina tjänare och leder deras uppmärksamhet till bestämda saker, som omfattar bestämda delar av bönen. Men hur ofta sänds inte många tröttande böner upp, i våra församlingar, böner som mer liknar ett föredrag för Herren än en bön till Herren om något. Det skulle vara bättre, om dessa bedjare begränsade sig till att be den bön, som Kristus gav Sina lärjungar, i stället för att be på ett långtråkigt, ceremoniellt sätt. I en församling är långa böner tröttande för dem, som lyssnar och de förbereder inte människors hjärtan för den påföljande predikan. Kristus bön står i skarp motsättning till de långa bönerna med deras många upprepningar. Fariséerna menade, att de skulle bli bönhörda på grund av sina många ord och de höll långa, tröttande och utdragna böner.  De upplyfte i stolthed sina hjärtan och bar inom sig en känsla av sin egen överlägsenhet. Men det fick dem att te sig dåraktiga i Guds ögon, för Han kände deras motiv och förstod deras hjärtans själviskhet och högmod. Herren visste, att när tillfälle gavs, skulle de inte tveka att bedra. De använde falska vikter och falsk våg och utnyttjade änkan och den faderlöse. Han visste, att de berövade änkor deras hus genom att kräva omåttlig ränta och han kunde mäta graden av deras pretentiösa anspråk på fromhet. De vågade skylta med sina goda gärningar för folket och bad för syns skull länge, medan de prisade och förhärligade sin egen rättfärdighet, som i Guds ögon var lika värdelös som ett oanständigt skämt. Människor bör ta sig i akt, så att de inte demonstrerar sin religion på ett sådant sätt inför världen, att de blir till en stötesten för syndare.     
Den bön Kristus ger oss som förebild står i skarp motsättning till hedningarnas böner. I alla falska religioner har ceremonier och former ersatt äkta fromhet och praktisk gudsfruktan. Död formalism kännetecknar hängivenheten hos dem, som har mist den levande fromheten. Bönen blir en vrångbild och de, som ber på det sättet utan någon känsla för sina behov, kan inte bli belönade av Gud. Den, som vill be, bör leva med i innehållet i sin bön och lägga ned själ och hjärta i sin begäran. Låt "Fader vår" ge uttryck för dina verkliga behov. Att ofta upprepa denna form av bön, kan inte kallas en onyttig repetition. Men också "Fader vår" kan bli en formsak. Hur förvanskad och missförstådd har inte bönen blivit! Endast få inser, hur högtidligt det är, att närma sig Guds tron. Inför den tronen böjer sig Guds änglar med dolt ansikte och trots detta skyndar sig människor som är besmittade av synd sorglöst in i Guds närvaro. Låt oss komma ihåg, att de heliga änglarna närmar sig Hans tron med vördnad och gudsfruktan. Det är för att människor inte känner Gud eller Jesus Kristus, som Han har sänt, som de har en opassande inställning och använder olämpliga ord i sina böner. I stället för att ångerfullt träda fram inför Gud, kommer människor utan vördnad in i familjekretsen och in i folkets församling. Många kommer till bönemötet så självsäkra, att deras böner mera låter, som om de anser, att de måste informera Gud om något, än som om de förväntade sig att få ta emot något ur Hans hand. De närmar sig inte som ödmjuka bedjare, som inser att de är beroende av Honom för att få liv och hälsa, mat och kläder och varje timlig och andlig välsignelse. De missuppfattar apostelns ord, när han säger, att vi frimodigt skall komma fram inför nådens tron. Många kommer fram inför Gud utan vördnad och ödmjukhet och uppför sig snarare som dristiga, halvfräcka barn än som Kristus ödmjuka och saktmodiga efterföljare. Det är inte den sorts frimodighet, som Skrifterna anbefaller. Den frimodighed, som framhålls där, är den, som är född av Kristus ord, då Han sade: "Kom till mig, alla ni som arbetar och bär på tunga bördor, så skall jag ge er vila." (Matt 11,28). Det är den frimodighet, som kommer, när vi inser, att vi inte behöver uppehålla oss vid vår egen ovärdighet och vandra i den skugga, som Satan vill kasta mellan oss och Gud. Det är passande att vi känner vår svaghet och vår själs stora behov och det är med tanke på det, som vi kan komma till Gud i trons fulla visshet och ställa krav på löftet om att de trötta och de som bär tunga bördor skall finna vila för sina själar. Denna frimodighet är tillit till Gud, inte självtillit. Men all obetänksamhet, all brist på vördnad måste vara fjärran från dem, som vill uppsända acceptabla böner. Då kan vi ge akt på orden från den, som talar för Gud, när han säger: "Och detta är den tillit, vi har till honom, att när vi ber om något efter hans vilja, så hör han oss." (1Joh 5:14).    
När vi skall uppsända våra böner i tillit till Guds löften, skall vi inte vara okloka och utföra gymnastiska övningar i bönens namn. Det är inte acceptabelt för Gud eller till fördel för dem, som hör det. Det är helt enkelt ett uppförande av en syndig, ändlig människa, som inte känner till kristendomens rena, dygdiga och upphöjda karaktär. Vi skall komma inför Gud i lugn förtröstan. Låt ingen inbilla sig, att det vittnar om, att man är brinnande i anden, för att man skriker och klagar och hetsar upp sig själv känslomässigt. Vi skall i tro lägga fram vår sak för Gud och be om precis det, som vi vet, att vi behöver. När vi förstår, vem Gud är, kommer vi att erkänna vår egen ovärdighet, men vi skall samtidig förtrösta på Gud, eftersom vi känner Hans barmhärtiga och kärleksfulla karaktär. Vi skall komma inför Honom i kraft av Kristus förtjänst och i Honom hyser vi tillit och frimodighet, så att vi enträget kan be om att Guds löften skall uppfyllas, utan att vara rädda för att vi är övermodiga.     
 "Kristus förebrådde fariséerna och de skriftlärde på grund av deras egenrättfärdiga böner. Böner av det slag, som beds för att bli hörda av människor, nedkallar ingen välsignelse från Gud. Fariséerna räknade upp de goda gärningar, de hade gjort, för att människor skulle höra dem och de gav ett sken av att tacka Gud för, att de var bättre än andra människor. De smickrade sig själva och kom inte med ett förkrossat hjärta och en ångerfull ande. De bekände inte någon synd. Från deras hjärtans skattkammare kom inget gott till uttryck i form av tacksamhet och kärlek till Gud. Fulla av egenrättfärdighet kände de inte behov av något och de räknade sig själva som fullkomliga. Det fanns ingen ödmjukhet i deras själ, när de visade upp sig själva inför Gud. Men ödmjukhet blir alltid erkänd hos Honom, som sade: "Bed och ni skall få, sök och ni skall finna, bulta och dörren skall öppnas för er." (Matt 7,7).  

16 07 1895 Review and Herald Det stora behovet av den Helige Ande   
 "Men när den helige Ande kommer över er, skall ni få kraft och bli mina vittnen i Jerusalem och i hela Judeen och Samarien och ända till jordens yttersta gräns." Gud har inte lämnat något ogjort, som på något vis skulle kunna bidra till, att befria människan från fiendens länkar. Han utgöt över lärjungarna den Helige Ande, för att möjliggöra för dem att samverka med himmelska krafter i det mänskliga sinnelagets omformning och omgestaltning. Angående den Helige Ande sade Jesus: "Och när han kommer, skall han överbevisa världen om synd och rättfärdighet och dom:" Den Helige Ande har i uppgift, att både helga och överbevisa. Ingen kan ångra sina synder, förrän vederbörande överbevisats om sin skuld. Hur nödvändigt är det inte då, att den Helige Ande åtföljer oss, när vi gör ansträngningar för att nå fallna själar. Våra mänskliga förmågor kommer förgäves till användning, med mindre de är förenade med detta himmelska ombud.     
Människor har fallit djupt, de vadar omkring i syndens smörja, och det beror på bristande kunskap, på frånvaron av samband med den livgivande sanningen, samt på att de är nedsölade av lögnens fördärvliga inflytande. I arbetet med att frälsa människor skall människor och änglar arbeta i samförstånd och undervisa dem som är okunniga om Guds sanning, för att de skall kunna befrias från syndens bojor. Endast sanningen kan göra människor fria. Den frihet som kommer genom kunskap om sanningen skall förkunnas för varje skapad varelse. Vår himmelske Far, Jesus Kristus och himmelens änglar är alla intresserade av detta stora och heliga verk. Människan har fått den ädla förmånen att visa på Guds karaktär, genom att utan tanke på sig själv försöka rädda människor från den fördärvets avgrund, i vilken de har störtats ned. Varje mänsklig varelse, som vill underkasta sig den helige Ande för att bli upplyst kan användas för att fullborda det syfte som uttänkts av Gud. Kristus är huvudet för sin församling och om varje del av denna församling sysselsätts i själavinnande arbete kommer han att bli ännu mer förhärligad.    
Vår Frälsare skall kännas igen mera entydigt, och ses som sin församlings grundval och hopp. Han allena mäktar med, att fullkomna sitt folks tro. Det skall inte förekomma ibland oss någon kamp om första platsen, inget upphöjande av det egna jaget. Nej, bröder, låt oss lyfta upp Jesus, för då kommer vi att bärga en rik skörd.  "När jag har blivit upphöjd från jorden skall jag dra alla till mig."  Lyft alltså upp honom; upphöj den Helige; utropa honom till "alla folks Stora Önskan", den "ypperste bland tiotusen", den "allt igenom ljuvlige". Måtte varje församling under hela himlen gripa sig an verket med det största intresse, för att föra saken framåt. Och medan Ni arbetar på den egna orten, bed för församlingens allmänna välgång och uppbyggelse överallt på det väldiga skördefältet.     
Det är mer glädje i himmelen över en syndare som ångrar sig, än över nittionio som inte tror sig behöva någon ånger. När vi får höra om sanningens framgångar på någon plats borde hela församlingen förenas i jubelsång och lovprisning skulle uppstiga till Gud. Låt oss förhärliga Herrens namn och må vi inspireras med större målmedvetenhet till att bli Guds medarbetare. Herren manar oss att fullfölja befallningen: "Gå ut i hela världen och predika evangelium för hela skapelsen" Mark 16:15. Men vi behöver lämna mer rum för den helige Andes verk för att arbetarna skall kunna förbindas med varandra och röra sig framåt med kraften av en förenad styrka av soldater. Må vi alla komma ihåg att vi är "ett skådespel för världen, för både änglar och människor" 1 Kor 4:9. Därför borde var och en fråga med ödmjukhet och bävan: Vilken är den pliktens väg, som jag skall gå? Fullständig helgelse till tjänst för Gud kommer att visa oss den helige Andes omformande inverkan vid varje steg på vägen. När synbara omöjligheter reser sig längs vägen, tala då till det egna hjärtat om den Helige Andes ständigt insatsberedda, fullständiga verkan, så att just Din överdrivet om om Guds förmåga, så att den försiktiga andan drar sig skamsen undan. När kraften är svag, ansträngningarna klena och vacklande, tala då om den store Tröstaren, himmelens Kraft. När tvivlen om Guds Helige Andes verkan genom människor tränger sig på, kom då ihåg, att Gud har använt församlingen och fortfarande gör det till sitt eget namns förhärligande. Så länge som människor inte ställer sig i vägen, kommer Gud att tala till hjärtat hos många fler, för att de skall inställa sig i hans handlingskraftiga tjänst.     
Kristi bön till sin Fader å sina efterföljares vägnar var inte ägnad att gälla ett fåtal; den omfattade varje person, som skulle komma att tro på Guds Son. "Men inte bara för dem ber jag", sade Kristus, "utan också för dem som genom deras ord kommer att tro på mig. 21 Jag ber att de alla skall vara ett, och att såsom du, Fader, är i mig och jag i dig, också de skall vara i oss, för att världen skall tro att du har sänt mig." Orden hos denna bön är av yttersta vikt. Lägg märke till, vad som följer: "Och den härlighet som du har gett mig har jag gett dem, för att de skall vara ett, liksom vi är ett: 23 jag i dem och du i mig, för att de skall vara fullkomligt förenade till ett. Då skall världen förstå att du har sänt mig och har älskat dem så som du har älskat mig."     
Av alla människor i världen, är det störst behov av tvättäkta kristna. Men medan de är kvar <i> i</i> världen, skall de inte höra <i> till </i> världen. Frälsaren bad så här: "Jag ber inte att du skall ta dem ut ur världen utan att du skall bevara dem för det onda." Religionen i Bibeln skall uppenbaras för världen, för att själar skall kunna skönja Kristus, världens Ljus. Genom att följa ljuset, när det framträder, går det att undfly allt mörker; för Han har sagt: "Jag är världens ljus. Den som följer mig skall inte vandra i mörkret utan ha livets ljus." Strålarna från livets Ljus, som skiner från Herren Jesus, låter människan inta sin plats, för att kriga med framgång, och triumfera över mörkrets makter. Detta vidunderliga Ljus lyser upp porten till vår Herre och Frälsare Jesu Kristi rike. När vi vandrar i dess strålar, blir vi utan tvivel insläppta där.     
Den store Generalen leder inte bara ett fåtal krigsmän; nej, Anföraren för Herrens härskara leder både himmelens och jordens arméer ut i striden; de tågar mot en ärofull seger. Varje soldat skall iföra sig hela Guds vapenrustning, och kämpa modigt, i vetskapen om att han strider inför det osynliga universums fulla insyn. Bara Herrens här lyder order, kommer de att märka av den Helige Andes inflytande till att utföra Guds gärningar. Ljuset från Golgatas kors förhärligar valplatsen eller slagfältet.     
Kristi bön, "att de skall vara ett i oss", borde besvaras av varje kristen. Var och en borde uppvisa ett exempel på helig hängivenhet, på oreserverad satsning i sitt tjänande. De borde vara förebilder som självförnekande, självuppoffrande medarbetare, i enlighet med Jesu exempel, för att Gud skall förhärligas i världen, och att världen, genom att betrakta den kärlek som knyter de troende samman, kan inse, att Gud har sänt sin Son för att frälsa dem ifrån deras synder; och att många själar kan förhärligas genom sanningen, i tro.     
Löftet om utgivandet av den Helige Ande blir inte förstått, som det borde. Förmånerna, som följer med dess godtagande, uppskattas inte, som de borde. Gud önskar, att hans församling i tro skall åberopa hans löften, och be om den Helige Andes kraft till hjälp i allting. Han har försäkrat oss om, att han är villigare att ge den Helige Ande till dem som ber honom om det, än föräldrar är redo att skänka sina barn goda gåvor. Eftersom alla och envar kan äga den himmelska smörjelsen, "behöver ni inte att någon undervisar er", och det finns ingen ursäkt för att sky förpliktelser. Ingen plikt borde betraktas som något ovälkommet, inget ansvar frångås. "Om någon av er brister i visdom skall han be till Gud, som ger åt alla villigt och utan förebråelser, och han skall få den." Sätt mera lit till "Kristus Jesus, som Gud för oss har gjort till vishet, rättfärdighet, helgelse och återlösning". Guds verk hindras genom kriminell otro på hans förmåga, att använda vanliga människor för att framgångsrikt föra hans arbete framåt. Eftersom människor inte vid varje steg framåt tydligt ser vägen, ifrågasätter de, tvivlar och tvekar de, under hänvisning till försiktighet. De vägrar att gå i tro, och rör sig endast när de tydligt ser. O att bräckliga människor kunde inse, att det är de himmelska arméernas General, som leder och dirigerar det, som hans allierade på jorden företar sig. Kristus själv är den förnyande kraften, som verkar i och genom varje soldat med hjälp av den Helige Andes ingripande. Varje individ är tänkt att utgöra ett redskap i hans händer, för att arbeta på själars frälsning. Inte en enda en, som önskar att arbeta åt Mästaren, skall förvägras en plats, om vederbörande är en äkta efterföljare till Kristus. Var och en har <i>sitt</i> ansvar att axla inom Kristi sak. Guds Andes prestationsförmåga skänker effektivitet åt ansträngningarna från alla, som är villiga att underkasta sig hans ledning. Hur omsorgsfullt bör därför inte varje befälsperson i Herrens armé se till, att vederbörande inte går emellan Kaptenen och dennes bud och befallningar till den menige! "Utan mig", säger Kristus, "kan ni ingenting göra." I fall ledarna inte förblir i Kristus, kan de ingenting göra. Hur omsorgsfull, hur ödmjuk, borde inte varje själ vara, som är inskriven i Herrens här; hur saktmodig och fri från självtillräcklighet borde inte alla hans befälspersoner visa sig vara!     
Slutet på allting är nära. Gud väcker varje sinne som är mottagligt för intryck från hans helige Ande. Han sänder ut budbärare, så att de kan varna människorna på varje plats. Gud prövar sin församlings hängivenhet och dess villighet att lyda Andens vägledning. Kunskapen måste öka. Himmelens budbärare måste ses skynda fram och tillbaka för att på alla tänkbara sätt varna människorna för de kommande straffdomarna. De skall presentera frälsningens glada nyheter genom vår Herre Jesus Kristus. Rättfärdighetens banér måste höjas. Guds Ande väcker människors hjärtan och de som låter Sig påverkas av honom kommer att bli ljus i världen. Överallt kan man se dem gå ut för att dela med sig till andra av det ljus som de själva har fått, så som lärjungarna gjorde efter det att den helige Ande kom ned till dem på pingstdagen. Då de låter sitt ljus skina får de ta emot allt mer av Andens kraft. Jorden upplyses av Guds härlighet.    
Men vilken sorglig syn! De som inte underkastar sig den helige Andes påverkan förlorar snart de välsignelser, som de fick motta när de erkände att sanningen var himmelsk. De hänfaller till en kall och andefattig formalism. De mister intresset för själar som håller på att gå förlorade. De har "övergett sin första kärlek". Och Jesus säger till dem: "Tänk därför på varifrån du har fallit, och omvänd dig och gör dina första gärningar. Annars, om du inte omvänder dig, skall jag komma över dig och flytta din ljusstake från dess plats" Upp 2:5. Han kommer att ta sin helige Ande från församlingen och ge sin Ande till andra som kommer att sätta värde på honom.    
Det finns inget större bevis på att de som har fått stort ljus inte uppskattar det, än att de vägrar att låta sitt ljus skina på dem som är i mörker, och ägnar sin tid och sina krafter åt att högtidlighålla former och ceremonier.<br>(<i>Avslutas nästa vecka </i>.).  

5 05 1896 Review and Herald Den Helige Andes verk uppenbaras i livet - 1   
Ett oändligt pris har betalats för att människor skall nå fullkomligheten i Kristi karaktär. De som har fått förmånen att höra sanningen, och av den Helige Ande har påverkats att ta emot den heliga Skrift som Guds röst, har ingen ursäkt för att leva liv som andliga dvärgar. Genom att uppöva de förmågor som Gud har gett skall de dagligen lära och dagligen motta andlig glöd och kraft, som finns i beredskap för varje sant troende människa. Om vi önskar vara växande plantor i Herrens trädgård måste vi hela tiden bli försedda med andligt liv och allvar. Då kommer det att bli växt i tron och kunskapen om Herren Jesus Kristus. Det finns inget vilohem efter vägen, där vi kan kasta av oss vårt ansvar. Vi måste hela tiden gå framåt mot himlen och utveckla en fast religiös karaktär. Det är inte fråga om att bygga ett halvfärdigt hus. Det mått av helig Ande som vi får, står i proportion till vårt mått av längtan och den tro som vi utövar för att få del av denna gåva. Det står i proportion till det bruk vi kommer att göra av det ljus och den kunskap som vi får. Vi kommer att få del av den helige Ande i förhållande till vår möjlighet att ta emot och vår förmåga att dela med oss till andra. Jesus säger: "Ty var och en som ber, han får, och den som söker han finner" Luk 11:10. Den som verkligen söker efter den dyrbara nåd som Jesus ger kommer säkerligen inte att bli besviken. Detta löfte har vi fått av honom som inte bedrar oss. Det har inte givits som ett tänkespråk eller en teori, men som en verklighet, som en lag från den himmelska regeringen. Vi kan vara försäkrade om att vi skall få den helige Ande, om vi personligen gör försöket att pröva Guds Ord. Gud är sann. Hans ordning är fullkomlig. "Den som söker han finner och för den som bultar skall dörren öppnas" Luk 11:10. Ljus och sanning kommer att lysa fram enligt själens önskan. Måtte bara alla hungra och törsta efter rättfärdighet, så att de skulle kunna bli fyllda!    
De personer, som avgör religiösa övningars bestämda utförande, och som är väldigt precisa och metodiska i att sprida det ljus och den nåd som de tycks äga, har helt enkelt inte värst mycket av den Helige Ande. I fall de ägde mera av den Helige Ande, skulle de lägga sig mindre i de erfarenheter, som gjorts av personer, vilka faktiskt har mottagit denna gudomliga gåva i överflöd. Det föreligger stort behov av vittnesbördet till Nikodemus. Jesus sade till Nikodemus: "Amen, amen säger jag dig: Den som inte blir född på nytt kan inte se Guds rike." Dessa ord gjorde Nikodemus både förbluffad och indignerad. Han betraktade sig som intellektuell, from och religiös. Likväl sade Kristus åter till honom: "Var inte förvånad över att jag sade att ni måste födas på nytt. Vinden blåser vart den vill, och du hör dess sus, men du vet inte varifrån den kommer eller vart den far. Så är det med var och en som [endast ett fåtal, som säger sig känna till sanningen? - Nej.] är född av Anden." Nikodemus frågade: "'Hur kan det ske?'" Jesus svarade: "Du är Israels lärare och vet inte det." Nikodemus saknade egentlig tro. Han förmådde ej, att få denna lära om omvändelse att stämma överens med sin förståelse av, vad som utgjorde gudstro. Han förmådde ej, att för sig själv tillfredsställande förklara omvändelsens vetenskap; men Jesus visade honom, med en sinnebild, att detta inte gick att förklara med hans precisa metoder. Jesus påpekade för honom förhållandet, att han inte kunde se vinden, ändå kunde han märka av dess verkan. Måhända han aldrig skulle kunna förklara förloppet vid omvändelsen, men han skulle kunna känna igen dess verkan. Han hörde ljudet från vinden, som blåser vart den vill, och han såg utfallet av dess blåsande. Vindens egentliga drivkraft var ej öppen för beskådande; människorna kunde inte säga, varifrån den kom, eller vart den var på väg. De var ej i stånd till, att bestämma, vilken lag den styrdes genom; men de såg, vad dess blåsande utmynnade i. Den mest lärdes mänskliga resonemang är ur stånd till, att fastslå den Helige Andes göranden i mänskors sinnen och karaktärer; likväl skönjer vederbörande dess inverkan på liv och handlingssätt. Den Helige Ande är en fri, verksam, oberoende kraft. Himmelens Gud använder sin Ande efter behag, och mänskliga sinnen, omdömen och tillvägagångssätt är i lika hög grad i stånd till, att begränsa dess verksamhet, eller bestämma vilken kanal den skall handla genom, som de är att säga till vinden: "Jag bjuder Dig, att blåsa åt ett visst håll, och att uppträda på detta och detta sätt."     
Fast vi inte kan se Guds Ande, vet vi att människor som varit döda i överträdelser och synder blir övertygade och omvända genom dess verkan. De tanklösa och egensinniga blir allvarligt sinnade. De förhärdade ångrar sina synder och de som inte har någon tro blir troende. Spelaren, drinkaren och rucklaren blir karaktärsfast, nykter och ren. Den upproriske och motspänstige blir ödmjuk och Kristuslik. När vi ser dessa förändringar i karaktären kan vi vara säkra på att Guds kraft till omvändelse har förvandlat hela människan. Vi såg inte den helige Ande, men vi såg beviset på hans verksamhet i en förvandlad karaktär hos dem som var förhärdade och förstockade syndare. Som vinden rör sig med kraft i de ståtliga träden och böjer ner deras kronor, så kan den helige Ande verka på människohjärtat, och ingen begränsad människa kan inskränka Guds verk. Guds Ande uppenbarar sig på olika sätt för olika människor. Den ene kommer att darra under beröringen av denna kraft. Hans övertygelse kommer att gripa så djupt att en orkan och ett tumult av känslor tycks rasa i hans hjärta och hela hans varelse ligger slagen av sanningens överbevisande kraft. När Herren talar förlåtelse till den ångrande själen är han full av kärlek till Gud, full av iver och energi. Den livgivande Anden som han har tagit emot kan inte undertryckas. Jesus bor i honom, ett källsprång som väller fram till evigt liv. Hans känslor av kärlek är lika djupa och glödande som hans smärta och själskval var tidigare. Hans själ är lik ett källsprång med stort djup som öppnat sig och ut strömmar hans tacksägelse och lovprisning, hans tacksamhet och glädje, tills de himmelska harporna är stämda till jubelsång. Han har en historia att berätta, men inte på ett noggrant, vanligt, metodiskt sätt. Han är en människa som blivit återlöst genom Jesu förtjänster och hela hans varelse är hänförd över hur Guds frälsning blivit verklighet.    
Andra förs till Kristus på ett mindre tumultartat sätt. "Vinden blåser vart den vill, och du hör dess sus, men du vet inte varifrån den kommer eller vart den far. Så är det med var och en som är född av Anden." Det går inte att se blåstens upphov, men väl dess verkningar. Då Nikodemus sade till Jesus: "'Hur kan det ske?'", sade Jesus till honom: "'Du är Israels lärare och vet inte det." En lärare i Israel, en man ibland vise män, en man som förmodade att han förstod religionens vetenskap, och ändå snavade han på läran om omvändelse! Han ville inte gärna medge sanningen, eftersom han inte förstod allt, som hade att skaffa med Guds verkan och makt; och likväl godtog han fakta från naturen, fastän oförmögen att förklara eller ens begripa dem. Liksom andra personer från alla tidsåldrar, betraktade han formväsende och exakta ceremonier som väsentligare för gudstron, än Guds Andes djupgående påverkan.     
Just det verk, som Kristus förklarade var nödvändigt i fallet med Nikodemus, är just det verk, som behöver utföras för dem, som anser att allt som har med gudstron att göra, måste utföras på ett exakt, metodiskt sätt. De behöver bli födda på nytt; och hur pånyttfödelsen går till, är av underordnad betydelse, bara hjärtat blir nytt. När följande bön ärligen sänds upp, "Skapa i mig, Gud, ett rent hjärta och ge mig på nytt en frimodig ande", hörs Herren svara: "Jag skall ge er ett nytt hjärta och låta en ny ande komma in i er. Jag skall ta bort stenhjärtat ur er kropp och ge er ett hjärta av kött. Jag skall låta min Ande komma in i er och göra så att ni vandrar efter mina stadgar och håller mina lagar och följer dem." Det förnyade hjärtat ger inte rum åt själviskhetens plantor att växa upp. Stoltheten ses i sin syndfullhet, och drivs bort. Det ankommer inte på den mänskliga lerklumpen, att klaga på krukmakarens gestaltande metod, utan att underkasta sig hans formgivning, oavsett metod. Varje själ måste underordna sig Herren, innan vederbörande kan göras till ett kärl för hedersamt bruk, för att fyllas med Kristi förnyande, helgande nåd.     
Ibland pastorerna är det många, som behöver anamma orden, som Kristus yttrade till Nikodemus. De må se sig själva som uttolkare av Skrifterna, och kan ändå göra de enklaste lärosatser i Bibeln, den mest grundläggande sanning, de mest praktiska stegen till gudaktighet, till en gåta för åhörarna. Ingen man, hur än hög hans kallelse eller ansvar, kan fullt och fast förstå Guds ord, såvida inte han lever som han lär i sitt vardagsliv. Om sanningen omvandlas till praktisk handling, då ger han i sitt väsen prov på Guds tröst och nåd, som övergår allt förstånd. Ett litet barn kan förstå Kristi praktiska lärdomar, när de mest lärda män och undervisare är omedvetna om deras innebörd. Jesus svarade och sade: "Jag prisar dig, Fader, du himlens och jordens Herre, för att du har dolt detta för de visa och kloka och uppenbarat det för de små. Ja, Fader, detta var din goda vilja."     
Det är farligt för sådana män, att stå emot sanningens och nådens samt rättfärdighetens Ande, eftersom dess yttringar inte överensstämmer med deras idéer, och inte har uppträtt enligt deras metodiska planer. Herren verkar på sitt eget vis, och i enlighet med sina egna planer. Måtte sådana män bedja om, att de skall befrias från jaget, och komma i samklang med himmelen. Måtte de bedja: "Ske inte min vilja, utan Din, O Gud." Måtte sådana män betänka, att Guds vägar inte alltid är deras vägar, ej heller hans tankar deras tankar; ty han säger: "Nej, så mycket som himlen är högre än jorden, så mycket är mina vägar högre än era vägar och mina tankar högre än era tankar." I den instruktion som Herren gav Gideon, då han stod i begrepp att strida mot midjaniterna - att han skulle möta fienden med en här på trehundra män, vilka skulle stöta i horn och ha tomma krukor i händerna samt ropa "HERRENS och Gideons svärd!" - skulle dessa precisa, metodiska, formella män inte se annat, än inkonsekvens och förvirring. De skulle sparka bakut under beslutsam protest och motstånd. De skulle väcka en het debatt, för att visa inkonsekvensen och farorna, som skulle åtfölja krigföring på ett sådant extremt sätt, och i enlighet med sin begränsade bedömningsförmåga skulle de beteckna allt dylikt handlande som ytterligt löjeväckande och oförnuftigt. Hur ovetenskapligt, hur inkonsekvent, skulle de ha betraktat Josuas och hans härs handlande, då de intog Jeriko! "Jeriko var stängt och tillbommat för Israels barn och ingen gick ut eller in.  Och HERREN sade till Josua: 'Se, jag har givit Jeriko med dess kung och dess tappra stridsmän i din hand. Tåga omkring staden med alla stridsdugliga män, gå runt staden en gång. Så skall du göra i sex dagar. Sju präster skall bära sju basuner gjorda av bagghorn framför arken. På sjunde dagen skall ni tåga omkring staden sju gånger, och prästerna skall blåsa i hornen. När de blåser i baggens horn med utdragen ton och ni hör ljudet från hornet, skall allt folket ge upp ett kraftigt härskri. Då skall stadsmuren störta samman och folket skall dra in över den, var och en rakt fram.'" Var fanns de vetenskapliga metoderna i den typen av krigföring?<br>(<i> Avslutas nästa vecka </i>)  

12 05 1896 Review and Herald Den Helige Andes verk uppenbaras i livet (avslutning)   
Herren verkar på sitt eget vis, för att människor inte skall upphöja sig för sin stora intellektuella styrkas skull, och ta åt sig all heder och ära. Herren skulle vilja få varje människa att inse, att vederbörandes förmågor och gåvor kommer från Herren. Gud arbetar genom vem han vill. Han utväljer den, som det honom behagar för att uträtta hans verk, och han frågar inte dem som han sänder sina budbärare till, vem de vill ha besök av, eller vad de föredrar för slags person som Guds budbärare. Gud använder människor, som låter sig användas. Herren skulle gärna använda sig av intelligenta personer, bara de ville låta honom forma och fostra dem samt gestalta deras vittnesbörd efter sin modell. Högt uppsatta eller anspråkslösa människor, lärda eller okunniga, bör helst låta Herren sköta om och skydda sin egen ark. Människors uppgift är, att lyda Guds röst. Var och en, som har något att göra med Guds verk och sak, skall ständigt gå i Guds ledband. "Så säger HERREN: Den vise skall inte berömma sig av sin vishet, den starke inte av sin styrka och den rike inte av sin rikedom.  Den som vill berömma sig, han skall berömma sig av att han har insikt och känner mig: Att jag är HERREN, som verkar med nåd, rätt och rättfärdighet på jorden. Ty däri har jag min glädje, säger HERREN."     
Det föreligger ett omfattande behov av, att tygla jaget, när vi finner oss själva vaka för att utnyttja misstag begångna av en broder, en syster, eller vän. Även om vi inte medger, att avsikten med att skämma ut en annan är, att upphöja det egna jaget, ligger självupphöjelse bakom vanan att notera andras tillkortakommanden. Måtte varje själ komma ihåg, att det är säkrast att vara på sin vakt och att göra stigarna raka för de egna fötterna, så att den fot som haltar (de, som noga uppmärksammar andra) inte går ur led. Ingen av oss svävar i fara av, att vara för hängiven, eller av att äga en alltför Kristus-lik karaktär. Botemedlet för bristande Kristus-likhet, för att man föranleder klander för sitt agerande, är att leva ödmjukt, att ständigt betrakta Jesus under vaksam bön, tills man blir förändrad till likhet med hans sköna sinnelag.     
Själen kan inte låta sig nöja med formväsen, levnadsregler och sedvänjor. Själens rop måste lyda så här: Ge mig livets bröd; höj en fylld bägare till min intorkade, andliga natur, så att jag blir livad och fräsch; men träd icke emellan mig och min Förlossare. Tillåt mig att se honom som min hjälpare, som en smärtornas man, väl bekant med sorg. Du, O Herre, måste vara min hjälpare. Du blev genomborrad för mina överträdelsers skull, slagen för mina missgärningars skull, straffet lades på Dig för att jag skulle få frid, och genom Dina sår är jag helad.     
Kristus blev korsfäst för våra synders skull, och uppväcktes ur den söndrade graven för vår rättfärdiggörelses skull; och han utropar i triumf: "Jag är uppståndelsen och livet." Jesus lever som vår medlare, för att vädja inför Fadern. Han har burit på hela världens synder, och har inte gjort en enda dödlig människa till andras syndbärare. Ingen orkar med, att bära på sina egna synder. Den Korsfäste bar på dem alla, och varje själ som tror på honom skall inte gå under, utan ha evigt liv. En Kristi lärjunge kommer att genom hans nåd beredas på varje prövning och prov, i det att han eller hon eftersträvar karaktärens fulländning. Genom att vända bort blicken från Jesus och fästa den på någon annan, eller någonting annat, händer det att vederbörande begår misstag; men så snart som varningsklockorna ljuder, fäster personen ånyo blicken på Jesus, i vilken personens hopp om evigt liv är förankrat, och så ställer han sig med fötterna i sin Herres fotspår och fortsätter trygg på färden. Han eller hon fröjdar sig med dessa ord: "Han är min levande medlare inför Gud. Han ber å mina vägnar. Han är min sakförare, och kläder mig med sin egen rättfärdighets fullkomlighet. Det är allt jag behöver, för att stå ut med skammen och de hårda orden för hans dyra namns skull. Om han låter mig utstå förföljelse, kommer han att skänka mig nåd och trösta mig med sin närvaro, så att hans namn därigenom blir förhärligat."     
Det finns själar, som svälter på grund av att de saknar livets bröd, och de törstar efter frälsningens vatten; och ve den person, som med penna eller röst leder dem in på falska vägar! Guds Ande vädjar till människorna, genom att för dem framställa deras moraliska skyldighet att älska och tjäna honom med hjärta, kraft, sinne och styrka samt att älska nästan som sig själva. Den Helige Ande påverkar det inre i personen, tills den blir medveten om Guds gudomliga makt, varvid varje andlig förståndsförmåga väcks till bestämd handling. Jesus sade: "Han skall ge er en annan Hjälpare, som alltid skall vara hos er". Ett djupgående, fullständigt verk skall åstadkommas i själen, något som världen ej kan förnimma. De, som inte har någon erfarenhet av det gudomliga, som inte vet vad det vill säga att vara rättfärdiggjord av tro, som inte äger Andens vittnesbörd om att vara godtagen av Jesus Kristus, behöver bli födda på nytt. "Vinden blåser vart den vill, och du hör dess sus, men du vet inte varifrån den kommer eller vart den far. Så är det med var och en som är född av Anden." Vad kan världen känna till av kristen erfarenhet? - I sanning, ingenting. "Om ni inte äter Människosonens kött och dricker hans blod, har ni inte liv i er." Den store Läraren förklarade denna undervisning, genom att säga: "Det är Anden som ger liv, köttet är inte till någon nytta. De ord som jag har talat till er är Ande och liv."     
I vår tid anses inte Guds ord vara pålitligt. Kristi ord, som går tvärt emot människors önskningar och njutningar, samt fördömer populära seder och vanor - Ordet, som blev kött och bodde ibland oss - förbises och hånas. Kristi läror och goda föredöme tillåts inte att vara ledstjärnan i den bekännande kristne efterföljarens liv. Många, som bär Kristi namn, vandrar i ljuset av sina egna uppfattningar, i stället för att följa i sin förmente Mästares fotspår. De uppvisar inte samma karaktär, som Kristus uppvisade i sin rena, uppriktiga kärlek till Gud och i sin kärlek till den fallna människan. De tar inte Gud på orden och likställer ej sina intressen med Jesu Kristi. De lägger sig inte till med vanan, att umgås med Jesus, att ha honom som vägvisare och rådgivare och på så vis lära sig konsten, att leva ett välartat kristet liv. De, som både hör och gör Kristi ord, visar därmed att den Helige Ande är verksam i sinnelaget. Att den Helige Ande verkar på hjärtat, syns på det yttre uppträdandet. Den kristnes liv är dolt med Kristus i Gud, och Gud erkänner dem som är hans, genom att tillkännage: "Ni är mina vittnen." De visar därmed, att gudomlig kraft påverkar deras hjärtan och gestaltar deras uppförande. Deras gärningar ger vid handen, att Anden utövar sitt inflytande på den inre människan; de, som har med dem att göra, blir övertygade om att de gjort Jesus Kristus till sin mönsterbild.     
De som lever i förbindelse med Gud är kanaler för den helige Andes kraft. Om en som dagligen håller förbindelsen med Gud levande förirrar sig bort från stigen, om han ett ögonblick vänder blicken från Jesus i stället för att hålla den fäst på honom, är det inte för att han vill det. När han ser sitt misstag vänder han åter om och fäster sin blick på Jesus. Att han irrade bort gör honom inte mindre dyrbar för Guds hjärta. Han vet att han har gemenskap med Frälsaren och när han tillrättavisas för sitt misstag - att ha gjort en felaktig bedömning - går han inte iväg med trumpen min och klagar på Gud, utan vänder sitt misstag till seger. Han lär en läxa av sin Mästares tillrättavisning och tar sig i akt för att bli bedragen igen. De som har en sann kärlek till Gud vet tydligt med sig att de är älskade av Gud. De vet att de har gemenskap med Jesus och känner att deras hjärtan värms av kärlekens glöd, för de älskar honom. De tror på sanningen för vår tid med välgrundad tillförsikt. De kan säga med full förvissning: "Det var inte några utstuderade myter vi följde, när vi förkunnade för er vår Herre Jesu Kristi makt och hans ankomst, utan vi var ögonvittnen till Jesu majestät" 2 Pet 1:16. "Så mycket fastare står nu det profetiska ordet för oss, och ni gör rätt i att hålla er till det som till ett ljus som lyser på en mörk plats, tills dagen gryr och morgonstjärnan går upp i era hjärtan" 2 Petr 1:19.    
Själens inre liv kommer till uttryck i vårt uppförande. Låt Guds Ord bära sitt vittnesbörd till förmån för den budbärare, som Gud har sänt med ett budskap för att förbereda ett folk att kunna förbli stående på Herrens dag. "Hur ljuvliga är inte glädjebudbärarens fotsteg när han kommer över bergen, och förkunnar frid, bär fram goda nyheter och förkunnar frälsning och säger till Sion: 'Din Gud är konung!'" Jes 52:7. Den visdom som så kallade intellektuella besitter kan man inte lita på, om de inte har lärt och dagligen lär i Kristi skola. Människor kan planera och tänka ut filosofiska teorier och system i sin förmenta visdom, men Herren kallar dem fåfänga och dåraktiga, Herren säger: "Guds dårskap är visare än människor, och Guds svaghet är starkare än människor" 1 Kor 1:25. "För min del vill jag aldrig berömma mig av något annat än vår Herre Jesu Kristi kors, genom vilket världen är korsfäst för mig och jag för världen" Gal 6:14.    
Ingen har skapats i Kristus Jesus bara för egen förnöjelses skull. Den, som lever för att gynna sig själv, är ingen kristen; ty självförsakelse och korsbärande tillhör varje sann Kristi efterföljare. Vi har köpts till ett högt pris, för att vi skall tjäna vår Mästare frivilligt. Varje timme, som vi inte har erkänt Kristus som vår personlige Frälsare, har vi rånat Gud; ty Kristus köpte oss, genom att betala lösesumman med sitt eget blod. Den kristne kan inte tjäna världen, eller falla till föga för dragningskraften hos någon som helst makt, släkting eller samhälle, som får honom att förneka Kristus, vanära Gud och visa sig otrogen mot hans heliga lag. Den kristne skall överlåta sig själv reservationslöst till Gud som hans lösköpta egendom. Gud gör krav på honom som sin egen, och skänker den troende särskilda favörer, vilka gör det möjligt för honom att bli fullständig i Kristus, ja, mer än en erövrare och segervinnare genom honom, som har älskat honom själv.  

21 07 1896 Review and Herald Varför Herren dröjer    
De, som är dagdrivare i Guds vingård, kan inte erhålla Guds välsignelse. Bekännande kristna, som ingenting utför, motverkar de ansträngningar, som riktiga arbetare gör genom sitt inflytande och sitt exempel. De får de storslagna och betydelsefulla sanningar, som de bekänner sig tro på att verka motsägelsefulla och gör dem verkningslösa. De missrepresenterar Kristi karaktär. Hur skulle Gud kunna låta sina skurar av nåd falla över de församlingar, som i stort sett består av den sortens medlemmar? De är inte på något sätt till någon nytta i Guds verk. Hur skulle Gud kunde säga till sådana: "Bra, du gode och trogne tjänare ... Gå in i din herres glädje", när de varken har varit goda eller trogna? Gud kan inte säga en osanning. Guds nåd kan inte i rikligt mått ges till sådana församlingar. Det skulle vanära Hans egen helgjutna karaktär att låta strömmar av nåd falla på de människor, som inte vill bära Kristi ok, inte vill bära Hans bördor, inte vill förneka sig själva och inte vill bära Kristi kors. På grund av deras tröghet är de ett hinder för dem, som annars skulle bege sig ut i arbetet. Gud ber inte om en tom kärlek, som endast är ett namn, utan om en generös och fördragsam kärlek från öppna händer. Guds givmildhet kräver, att Hans folk ger Honom det som är Hans i tionden, gåvor och offer. Det finns många, som ägnar sig åt en tom välgörenhet, som inte är sparsamma, inte förnekar sig själva eller offrar något. Det överlåter de åt andra att göra. Men Gud kallar på människor, som vill studera, som vill planera och införliva självförnekelse och självuppoffring i sina planer. Detta är den enda sorts givmildhet, som är i överensstämmelse med Kristi anvisning och som kommer att tjäna till Guds ära och förhärligande. Innan denna givmildhet aktivt praktiseras, kan Guds välsignelse inte komma över Hans folk i sin fullhet och kraft.    
Varje sant omvänd själ kommer att ha en intensiv önskan om att föra andra ut ur villfarelsens mörker ut i det upplyftande ljuset från Jesu Kristi rättfärdighet. Den stora utgjutelse av Guds Ande, som upplyser hela jorden med hela sin härlighet, kommer inte att infinna sig, förrän vi får ett upplyst folk, som av egen erfarenhet vet, vad det vill säga att vara medarbetare till Gud. När vi får en fullständig, helhjärtad inbjudan till Kristi tjänst, kommer Gud att erkänna detta faktum genom att utgjuta Sin Ande i obegränsad mängd. Men detta kommer inte att ske, så länge den största delen av församlingen inte samarbetar med Gud. Gud kan inte utgjuta Sin Ande, så länge själviskhet och egenkärlek är så uppenbara och så allmänna, att de, om man översatte dem till ord, skulle ge uttryck för vad Kain svarade: "Skall jag hålla reda på min bror?" (1Mos. 4:9) Om sanningen för denna tid och om tecknen, som vittnar om, att slutet på allting är nära och som ökar i antal överallt, inte räcker till för att väcka den slumrande viljekraften hos dem, som uppger sig känna sanningen, så kommer ett mörker, som står i förhållande till det ljus, som har lyst för dem, att överväldiga dessa själar. Det finns inte skuggan av en ursäkt för deras likgiltighet, som de kommer att kunna lägga fram inför Gud på den stora räkenskapsdagen. Det kommer inte att finnas någon som helst orsak att framföra, varför de inte levde, vandrade och arbetade i den heliga sanningens ljus från Guds ord och på så sätt genom sitt levnadssätt, sin vänliga uppmärksamhet och sin iver uppenbarade för en av synd förmörkad värld, att evangeliets verklighet och kraft inte kan förnekas.    
Detta gäller inte bara predikanterna utan också de lekmän, som inte genom normer och exempel medverkar så mycket de kan för att förmå människor, att ta emot Kristi frälsande nåd. Med skicklighet och takt, med vishet som de tagit emot ovanifrån, borde de påverka människor till att se det Guds Lamm, som tar bort världens synd. När de troendes hjärtan är varma av kärlek till Gud, kommer de att utföra ett kontinuerligt arbete för Jesus. De kommer att göra Jesu saktmod tydligt och uppvisa en ständig målmedvetenhet, som inte kommer att svika eller låta sig slås ned. Gud kommer att bruka ödmjuka människor till att utföra Hans arbete, för det är en stor vingård, som kallar på arbetare. "Varför står ni här hela dagen arbetslösa?" (Matt. 2: 6)    
Kristus uttalade ett ve över de städer och människor, som hade fått förmånen att arbeta med Hans arbetsuppgifter, som hade fått vara vittnen till Hans nådiga ord och ändå inte hade omvänt sig. Han gav Sina skarpaste tillrättavisningar till dem, som högt bekände sin gudfruktighet, samtidigt som de misslyckades med att göra gärningar som stod i överensstämmelse med detta. Till fariséerna sade Han: "Ve er, skriftlärda och fariseer, ni hycklare! Ni ger tionde av mynta, dill och kummin men försummar det som är viktigast i lagen: rätten, barmhärtigheten och troheten. Det ena borde ni göra utan att försumma det andra." (Matt. 23:23) Guds barmhärtighet och kärlek kommer att välla fram från läpparna av dem, i vilkas hjärtan Guds barmhärtighet och kärlek bor. "Sedan började Jesus gå till rätta med de städer där han hade utfört sina många kraftgärningar och förebrå dem att de inte hade omvänt sig. ´Ve dig, Korasin! Ve dig, Betsaida! Ty om de kraftgärningar, som har utförts hos er hade blivit gjorda i Tyrus och Sidon, så skulle de för länge sedan ha omvänt sig i säck och aska. Jag säger er: För Tyrus och Sidon skall det på domens dag bli lindrigare än för er. Och du Kapernaum, skall du kanske upphöjas till himlen? Nej, ner i helvetet skall du fara. Ty om de kraftgärningar som har utförts i dig hade gjorts i Sodom, skulle det ha stått ännu i dag. Men jag säger er: För Sodoms land skall det på domens dag vara lindrigare än för dig." (Matt.11:20- 24.)    
Om de, som har haft ett stort ljus, inte vill svara på inbjudan till att bli Guds medarbetare, så kommer Gud att använda dem, som har fått betydligt mindre ljus och långt färre tillfällen. De, som vill arbeta på sin egen frälsning med fruktan och bävan, kommer att vara medvetna om att det är Gud, som verkar i dem både vilja och gärning för att Hans goda vilja skall ske. Det borde finnas tusentals fullständigt vakna och uppriktiga i sitt arbete för Gud, som skulle vara strålande och lysande ljus. Det borde finnas tusentals, som känner den tid, som vi lever i och som inte väntar på att enträget bli beordrade, utan som är tvingade av Guds makt till att sprida ljus och uppenbara den sanning för andra, som är så tydligt uppenbarad i Guds ord. Det finns ingen tid att förspilla. Män och kvinnor borde hjälpa till i bakgrunden i samfund som saknar ljus. Efter det att de har lyckats väcka ett intresse, borde de finna en levande predikant, som är skicklig när det gäller att förkunna sanningen och som är kvalificerad för att undervisa familjer i Guds ord. Kvinnor, som har hjärta för Guds sak, kan göra ett gott arbeta i de områden där de bor. Kristus talar om kvinnor, som hjälpte Honom att framhålla sanningen för andra och Paulus talar också om kvinnor, som arbetade med honom för evangeliets sak. Men hur begränsat är inte det arbete, som utförs av sådana som kunde göra ett stort arbete, om de ville! Det finns familjer, som har tillgångar, som de kunde använda till Guds ära genom att resa till främmande land för att låta sitt ljus lysa genom goda gärningar för dem, som behöver hjälp. Hur litet engagerar sig inte män och kvinnor i missionsarbete och följer Kristi exempel?     
Men vi kan inte låta bli att upprepa det, som redan har sagts. Det har meddelats undervisning, men hur få är inte de som handlar efter den! Hur få är det inte, som har varit tillräckligt intresserade för att gå utanför det läger, som ger upphov till Kristi förebråelse! Gud kallar på en personlig insats från dem, som känner sanningen. Han kallar på kristna familjer att resa till främmande trakter, för att gå in i arbetet i samfund som befinner sig i mörker och villfarelse. Han kallar dem till att bege sig till främmande missionsfält och göra sig bekanta med en ny samhällsklass och att arbeta vist och uthålligt för Mästarens sak. För att säga ja till denna kallelse, måste man ha egen erfarenhet av självuppoffring. Samtidigt som många väntar på att få varje hinder undanröjt, dör själar utan hopp och utan Gud i världen. Många, väldigt många, kommer för världslig vinnings skull och för att uppnå vetenskaplig kunskap att våga ge sig i väg till pestsmittade områden och kommer att resa till länder, där de tror, de kan uppnå kommersiella fördelar. Men var finns de män och kvinnor, som vill flytta och med sin familj resa till områden, som saknar sanningens ljus, för att deras exempel måtte kunna påverka dem, som i dem ser en representant för Kristus?     
Den makedoniske mannens bön kommer från alla områden på jorden och människor säger: "Kom över ... och hjälp oss." (Apg. 16:9) Varför finns det inte något tydligt gensvar? Tusentals borde känna sig tvingade av Kristi Ande att följa Hans exempel, som har gett Sitt liv för att världen skall få liv. Varför vägra göra avgjort självförnekande ansträngningar, för att undervisa dem, som inte känner till sanningen för vår tid? Den främste Missionären kom till vår värld och Han har gått före oss för att visa oss det sätt, på vilket vi skall arbeta. Ingen kan utmärka en exakt riktlinje för dem, som vill vara vittnen för Kristus. De, som har medel, är dubbelt ansvariga, för dessa medel har anförtrotts dem av Gud och de bör känna sitt ansvar för att främja Guds arbete inom dess olika grenar. Det faktum, att sanningens gyllene kedjor förenar själar med Guds tron, borde inspirera människor till att arbeta med all den energi som Gud gett dem för sin Herres marknadsvaror inom avlägset belägna områden för att sprida kunskapen om Kristus långt borta bland hedningarna.    
Många, åt vilka Gud har anförtrott medel att välsigna mänskligheten med, har låtit det bli en snara för dem, i stället för att bli till en välsignelse för dem själva och andra. Kan det vara så, att den egendom, som Gud har gett dig, skall tillåtas bli en stötesten? Vill du låta de medel, som Han har anförtrott dig, för att du skall använda dem, att hålla dig borta från Guds arbete? Vill du tillåta, att den tillit som Gud har visat dig som Sin trofaste tjänare, tjänar till att minska ditt inflytande och din duglighet genom att hålla dig borta från att samarbeta med Gud? Vill du tillåta dig att stanna kvar hemma för att själv behålla de medel, som Gud har anförtrott dig, för att du skulle sätta in dem i den himmelska banken? Du kan inte ursäkta dig med, att det ingenting finns att göra, för allt behöver göras! Vill du vara tillfreds med att njuta av ditt hems bekvämligheter i stället för att berätta för själar, som håller på att gå under, hur de kan nå fram till de boningar, som Kristus har gått bort för att bereda åt dem, som älskar Honom? Vill du inte offra det som du har, för att andra skall kunna få ett odödligt arv?     
Vilka är Guds lags principer?  "Du skall älska Herren, din Gud av hela ditt hjärta och av hela din själ och av hela ditt förstånd ... och din nästa som dig själv". (Matt 22:37, 39) Varje själ, som lyder de första fyra buden, kommer också att lyda de sista sex buden och tydliggöra, vilka plikter människan har mot sina medmänniskor. Hon kommer att visa ömhet, medkänsla och kärlek mot var och en, som Kristus har lidit döden för. Han kommer att inviga sig själv till att bli en missionär, till att bli Guds medarbetare. Alla, som har Kristi Ande, är missionärer. De får sin iver och kraft från den främste Missionären. De kommer att få den visdom, som kommer från Gud, som varken innebär blind impulsivitet eller kallt överlagd fariseism, utan som har sitt ursprung i tillit till Gud. "Men visheten ovanifrån är först och främst ren, vidare fredlig, mild, foglig, fylld av barmhärtighet och goda frukter, opartisk och uppriktig. Rättfärdighetens frukt sås i frid och ges åt dem som skapar frid.  (Jak. 3:17- 18)    
Vad kan himlens universum tänka om dem, som bekänner sig tro, att Jesus Kristus är världens enda hopp om frälsning, när de gör så litet för att göra Honom känd för dem, som befinner sig i villfarelsernas mörker? På den stora dag, då varje sak är avgjord för evigheten, hur enorm kommer då inte skulden att förefalla dem som har brustit i sin plikt att varna sina medmänniskor under prövotiden före den dom som väntar på dem, som har försummat en så stor frälsning. Vilket avslöjande kommer då inte att äga rum angående vad bekännande kristna kunde ha gjort men inte gjorde. Hur många själar kommer de att se, som kunde ha blivit frälsta genom deras hjälp, om de hade samarbetat med Gud! Många, som bekänner sig älska Gud, verkar vara inneslutna i en iskall atmosfär. Kristi kärlek har aldrig smält deras själar. Herren Jesus säger: "För in allt tionde i förrådshuset, så att det finns mat i mitt hus. Pröva mig nu i detta, säger HERREN Sebaot, om jag inte kommer att öppna för er himlens fönster och låta välsignelse strömma över er i rikt mått. Och för er skull skall jag näpsa gräshopporna så att de inte fördärvar frukten på marken. Inte heller skall vinstocken på fältet bli utan frukt, säger HERREN Sebaot." (Mal. 3:10- 11)  

2 03 1897 Review and Herald Be för särlaregnet    
 "Bed HERREN om regn i vårregnets tid. HERREN gör åskmolnen, skurar av regn ger han människorna." "Han skall låta rikligt med regn komma ner över er, både höstregn och vårregn som tidigare." I österlandet faller vårregnet - det tidiga regnet - vid tiden för sådden. Det är nödvändigt för att sådden ska gro. Under påverkan av skurar som gör jorden fruktbar spirar de späda groddarna. Det sena regnet, som faller vid säsongens slut, får kornet att mogna och förbereder skörden. Herren använder dessa funktioner i naturen för att visa hur den helige Andes verk genomförs. Såsom daggen och regnet först ges för att få sådden att gro och sedan för att få skörden åt mogna, så ges den helige Ande för att främja den andliga växtprocessen från det ena stadiet till det andra. Sädeskornets mognad representerar fullkomningen av Guds nådesverk i själen. Genom den helige Andes kraft kommer bilden av Guds moraliska principer att fullkomnas i karaktären. Vi skulle förvandlas helt och fullt och bli avbilder av Jesus.    
Det sena regnet, som får jordens skörd att mogna, står för den andliga nåd som förbereder församlingen på Människosonens ankomst. Men om inte det tidiga regnet har fallit, blir det inget liv; det gröna strået visar sig ej. Om inte de tidiga skurarna har uträttat sitt arbete, fullkomnar inte det sena regnet sådden.     
Så här är gången: "först strå, sedan ax och därefter fullmoget vete i axet." Det måste förekomma en ständig utveckling av kristna dygder, ett ständigt framåtskridande i erfarenheten som kristen. Detta borde vi söka med högsta önskan, på det att vi måtte pryda Kristi, vår Frälsares, lära.     
Många har i hög grad försummat att ta emot det tidiga regnet. De har inte tagit emot alla de förmåner som Gud har i beredskap åt dem. De tror att denna brist kan fyllas genom det sena regnet. När det rikaste flödet av nåd skall utgjutas ämnar de öppna sina hjärtan för att ta emot det. De gör ett fruktansvärt misstag. Det verk, som Gud har påbörjat i människohjärtat genom att ge sitt ljus och sin kunskap, måste ständigt få växa. Varje individ måste inse sitt behov. Hjärtat måste bli kvitt all förorening. Det måste renas för att Anden skall kunna ta sin boning där. Det var genom att bekänna sin synd och vända sig ifrån den, det var genom allvarlig bön och helgelse åt Gud, som de första lärjungarna förberedde sig för den helige Andes utgjutelse på pingstdagen. Samma verk måste utföras nu, bara i större omfattning. Då behövde människan bara be om välsignelsen, och vänta på att Herren skulle fullborda det verk som hade påbörjats i henne. Det var Gud som påbörjade verket och han kommer också att fullborda sitt verk genom att göra människan hel och fullständig i Jesus Kristus. Det får bara inte finnas någon försummelse, när det gäller att ta emot den nåd som representeras av det tidiga regnet. Bara de som lever upp till det ljus de har fått kommer att få större ljus. Om vi inte dagligen växer i de kristna dygderna och uttrycker dem i våra liv, kommer vi inte att känna igen den helige Andes uppenbarelseformer i det sena regnet.    
Ingenstans i vår erfarenhet kan vi undvara den hjälp, som gör det möjligt för oss att börja från början. Det tidiga regnets välsignelser behöver vi ända till slutet. Ändå kommer dessa i sig själva inte att vara tillräckliga. Medan vi vårdar oss om det tidiga regnets välsignelser, får vi å andra sidan inte förlora förståelsen för att säden inte kan stå mogen för skörd utan det sena regnet, som fyller axen och mognar säden. Om inte det sena regnet kommer, har mannen som sådde arbetat förgäves. Gudomlig nåd behövs i början. Gudomlig nåd behövs vid varje ny utvecklingsfas. Endast gudomlig nåd kan fullborda verket. Det finns inget utrymme för bekymmerslös rast och ro i våra liv. Vi får aldrig glömma Jesu varningar: "Vaka alltid och be" Luk 21: 36. En förbindelse med gudomlig kraft varje ögonblick är nödvändig för att vi skall kunna göra framsteg. Vi kan ha fått ett mått av Guds Ande, men i bön och tro bör vi hela tiden be om mer av Andens fullhet. Det duger inte att sluta anstränga sig. Om vi inte går framåt, om vi inte intar en sådan hållning att vi kan ta emot både det tidiga och det sena regnet, kommer våra själar att gå förlorade och ansvaret för det kommer att vara vårt eget.    
 "Bed Herren om regn i vårregnets tid" Sak 10:1. Vila inte förnöjd i tron att regnet kommer att falla som det brukar göra. Bed om regn. Sädens växt och fulla mognad beror inte på jordbrukaren. Endast Gud kan göra skörden mogen. Men det krävs att människan samarbetar. I sitt verk för oss ber Gud om att vi skall ha en förståndsmässig beredskap att handla samt att vi skall utöva tro. Vi måste söka hans ynnest av hela vårt hjärta, om nådens skurar skall falla över oss. Vi borde ta vara på varje tillfälle att ställa oss själva i välsignelsens kanaler. Jesus har sagt: "Där två eller tre är samlade i mitt namn, där är jag mitt ibland dem" Matt 18:20. Församlingens högtidssammankomster, såsom lägermöten och samlingar av församlingsmedlemmar i hemmen, är Guds utvalda tillfällen. Detsamma gäller alla de tillfällen där personligt arbete för själars frälsning utförs. Det är Guds utvalda tillfällen, då han låter det tidiga och sena regnet falla.    
Dock skall ingen föreställa sig, att man genom att delta vid dessa sammankomster fullgör sin plikt. Blotta närvaron vid dessa möten i sig medför ingen välsignelse för själen. Det är inte en naturlag, att samtliga som kommer till allmänna sammankomster eller möten på den egna orten, skall erhålla överflödande himmelsk nåd. Omständigheterna må antyda ett ymnigt utgjutande av nådens skurar. Men Gud måste själv kommendera regnet att falla. Alltså skall vi inte försumma tillfället, att be om regn. Vi skall inte förlita oss på försynens vanliga verkningar. Vi måste be Gud om, att han skall öppna livets vattens källflöden. Och vi måste personligen ta emot det levande vattnet. Låt oss, med ångerfulla hjärtan, intensivt bedja om att nu, vid tidpunkten för det sena regnet, måtte nådens skurar falla på oss. Vid varje möte vi bevistar, skulle våra böner gå ut på, att just vid detta tillfälle skulle Gud värma och fukta våra själar. I det att vi anhåller hos Gud om den Helige Ande, kommer vi att bli saktmodiga, ödmjuka till sinnes och medvetet beroende på Gud för det fullkomnande senregnet. Om vi i tro ber om välsignelsen, kommer vi att få den, enligt Guds löfte.     
Den ständiga gemenskapen med den helige Ande visas för församlingen genom profeten Sakarja med en annan bild, som innehåller en underbar undervisning till uppmuntran för oss. Profeten säger: "Ängeln som talade med mig kom tillbaka, och han väckte mig som när någon väcks ur sömnen. Han sade till mig: 'Vad ser du?' Jag svarade: 'Jag ser en ljusstake, helt av guld, med sin oljeskål upptill och med sina sju lampor. Sju rör går till de särskilda lamporna däruppe. Två olivträd sträcker sig över den, ett på högra sidan om skålen och ett på vänstra.' Och jag frågade ängeln som talade med mig: 'Vad betyder dessa, min herre?' Ängeln som talade med mig svarade: 'Förstår du inte vad de betyder?' 'Nej, min Herre', svarade jag. Då sade han till mig: 'Detta är Herrens ord till Serubbabel: Inte genom styrka, inte genom kraft, utan genom min Ande, säger Herren Sebaot...' Och jag frågade honom igen: 'Vad betyder de två olivkvistarna intill de två gyllene rännor som den gyllene oljan rinner ner igenom?' Då sade han till mig: 'Förstår du inte vad de betyder?' Jag svarade: 'Nej, min herre'. Då sade han: 'Dessa två är de smorda som står inför hela jordens Herre'." Sak 14:1-14.    
Från de två olivträden rann den gyllene oljan genom gyllene rör till ljusstakens skål och därifrån till de gyllene lampor som gav ljus till helgedomen. Så flödar hans Ande från de heliga som står i Guds närvaro till mänskliga redskap som är helgade åt hans tjänst. De två oljesmordas uppgift är att ge Guds folk kraft och ljus. Det är för att motta välsignelse åt oss som de står i Guds närhet. Så som olivträden tömmer sin olja i de gyllene rören, så försöker de himmelska budbärarna att delge andra allt det de har fått från Gud. Hela himmelens skattkammare väntar på att vi skall begära och ta emot välsignelsen, och när vi får ta emot den skall vi i vår tur ge den vidare till andra. På det sättet kan det ske att de heliga lamporna får olja och församlingen blir en ljusbärare i världen.    
Detta är det verk, som Herren vill att varje själ skall vara redo att utföra nu, när de fyra änglarna håller i de fyra vindarna, för att de inte skall blåsa, förrän Guds tjänare är beseglade i pannan. Nu är inte tiden den rätta, att skämma bort det egna jaget. Själens oljelampa måste vara i ordning. Den måste vara fylld med nådens olja. Varje förebyggande åtgärd måste vidtas, för att undvika andlig tillbakagång, för att inte Herrens stora dag skall ta oss med överraskning likt en tjuv om natten. Varje vittne åt Gud skall nu verka på ett förnuftigt sätt inom de områden, som Gud har bestämt. Vi bör dagligen säkra en djupgående och levande erfarenhet, när det gäller att fullkomna en kristen karaktär. Vi bör dagligen ta emot den heliga oljan, för att kunna ge åt andra av den. Alla kan vara ljusbärare i världen, om de så önskar. Vi skall låta jaget uppslukas av Jesus. Vi skall ta emot Herrens ord i form av råd och instruktion, samt gladeligen föra det vidare. Nu föreligger det stort behov av bön. Kristi order lyder: "Be utan uppehåll"; det vill säga, lyft ständigt sinnet mot Gud till, källan till all kraft och verkningsgrad.     
Vi har länge följt den smala vägen men därmed har vi ingen garanti för att vi kommer att följa den vägen ända till slutet. Om vi har vandrat med Gud i Andens gemenskap är det för att vi dagligen har sökt honom i tro. Från de två olivträden fick vi den gyllene oljan genom de gyllene rören. Men de som inte har för vana att ägna sig åt bön och ge rum för bönens ande kan inte vänta sig att få godhetens, tålamodets, saktmodets, vänlighetens och kärlekens gyllene olja.    
Var och en bör hålla sig borta från världen, som är full av orättfärdighet. Vi borde inte gå med Gud ett tag och sedan lämna hans sällskap och vandra i gnistorna från vår egen eld. Det måste finnas en fast varaktighet, en uthållighet i trons gärningar. Vi skall lovprisa Gud och visa fram hans härlighet i en rättfärdig karaktär. Ingen av oss kommer att vinna seger annat än genom uthålliga, outtröttliga ansträngningar, som står i proportion till värdet av det mål vi har, nämligen det eviga livet.    
Den religiösa ordning som vi nu lever med skall vara den helige Andes ledning, som ges åt dem som ber om den. Be om hans välsignelse. Det är nu tid för oss att vara mer innerligt hängivna i vår tillbedjan. Vi har fått en svår, men glad och härlig uppgift, att uppenbara Jesus för dem som är i mörkret. Vi har fått kallet att förkunna en särskild sanning för denna tid. För allt detta är det viktigt med Andens utgjutelse. Vi borde be om Anden. Herren förväntar att vi skall be honom om detta. Vi har inte varit helhjärtade i detta verk.    
 Vad kan jag säga till mina bröder i Herrens namn? Hur stor andel av våra ansträngningar har gjorts i enlighet med det ljus som Herren har behagat ge oss? Vi kan inte vara beroende av former eller yttre teknik. Vad vi behöver är Guds Helige Andes livgivande inflytande. "Inte genom styrka, inte genom kraft, utan genom min Ande, säger Herren Sebaot" Sak 4:6. Be utan uppehåll och håll er vakna genom att arbeta i enlighet med era böner. När ni ber, tro då på Gud. Lita på honom! Det är särlaregnets tid, när Herren i stor skala vill ge av sin Ande. Var brinnande i era böner och vaksamma i Anden.   

11 05 1897 Review and Herald Ödmjukhetens nådegåva.   
"Ty så säger den höge och upphöjde, han som tronar till evig tid och heter "den Helige": Jag bor i det höga och heliga men också hos den som är förkrossad och har en ödmjuk ande, för att ge liv åt de ödmjukas ande, för att ge liv åt de förkrossades hjärtan." ( Jes 57:15 )                   
Ödmjukhetens nådegåva borde omhuldas och underhållas av var och en som nämner Kristi namn, ty självupphöjelse har ingen plats i Guds verk. De som vill samarbeta med herrarnas Herre måste dagligen korsfästa jaget och placera all världslig ambition i bakgrunden. De måste vara tålmodiga och vänliga och visa medkänsla och barmhärtighet mot alla i sin omgivning.     
     Man kan se mycket nyckfull och hycklad ödmjukhet bland bekännande kristna. Några, som är fast beslutna att besegra jaget, sätter sig själva så lågt som det är möjligt. De försöker emellertid bara i sin egen styrka och nästa våg av beröm och smicker sveper dem med sig upp på vågkammen och för dem utom synhåll. De är inte villiga att böja sig fullständigt för Gud och han kan inte arbeta genom dem. Ta ingen ära till er själva vad det än må vara fråga om. Arbeta inte med en delad håg och försök att tjäna Gud och jaget på samma gång. Håll jaget borta. Låt era ord leda de de trötta och dem som bär på tunga bördor till Jesus, vår Frälsare, som är full av medlidande. Arbeta som om ni såg honom, som är vid er högra sida och som står beredd att ge er styrka för er tjänst. Er enda säkerhet finns i ett fullständigt beroende av Jesus.    
     Gud ärar dem som ödmjukar sig inför honom. Mose, som var modfälld genom folkets missnöje och klagan, försökte beveka Gud för att få försäkran om hans närvaro: "Se, du säger till mig: För detta folk dit upp! Men du har inte låtit mig veta vem du vill sända med mig, fastän du har sagt: Jag känner dig vid namn och du har också funnit nåd inför mina ögon. Om jag alltså nu har funnit nåd inför dina ögon, så låt mig få veta dina vägar och lära känna dig, så att jag må finna nåd för dina ögon. Och tänk på att detta folk är ditt folk." HERREN sade: 'Jag skall själv gå med dig och låta dig få ro.' "     
     Uppmuntrad av Guds försäkran om närvaro, närmade sig Mose ännu mer och vågade sig på att be om ytterligare välsignelser: "Låt mig får se din härlighet", sade han. Tror du att Gud förebrådde honom för denna djärvhet? Visst inte. Mose kom inte med denna begäran av ren nyfikenhet. Han hade ett särskilt syfte. Han förstod att han inte kunde utföra uppgifterna Gud gav honom på ett godtagbart sätt. Han visste, att om han kunde få en klarare uppfattning om Guds härlighet, skulle det bli möjligt för honom att gå framåt i hans viktiga uppdrag, inte i sin egen styrka, men i Herren Guds, den Allsmäktiges styrka. Han sträckte sig med hela sin själ efter Gud. Han längtade efter att veta mer om honom, så att han skulle kunna känna den gudomliga närvaron i varje invecklad situation, i varje nödläge.Det var inte själviskhet som ledde Mose att be om att få se Guds härlighet. Det enda målet för hans längtan var att ära Skaparen på bättre sätt.     
     Gud känner hjärtats uppsåt och tankar och han förstod de motiv som låg bakom hans trofaste tjänares bön. Han svarade Mose och sade: "Jag skall låta all min godhet gå förbi framför dig och jag skall ropa ut namnet 'HERREN' inför dig. Jag skall vara nådig mot den jag vill vara nådig emot, och jag skall förbarma mig över den jag vill förbarma mig över. Men mitt ansikte kan du inte få se, ty ingen människa kan se mig och leva." Därefter sade HERREN: "Se, här är en plats nära mig. Ställ dig där på klippan. När min härlighet går förbi skall jag ställa dig i en klyfta i klippan och jag skall låta min hand vara över dig till dess jag har gått förbi. "Då steg HERREN ner i molnskyn och ställde sig nära intill honom och ropade ut HERRENS namn. Och HERREN gick förbi honom där han stod och ropade 'HERREN! HERREN!- en Gud, barmhärtig och nådig, sen till vrede och stor i nåd och sanning.' " ( 2 Mos 33: 19-22 )    
     Mose ägde äkta ödmjukhet och Herren hedrade honom genom att visa honom sin härlighet. Just så kommer han att hedra alla som vill tjäna honom, så som Mose gjorde. Han gav honom ett fullkomligt hjärta. Han begär inte att hans tjänare skall tjäna honom i sin egen styrka. Han vill ge sin visdom åt dem, som har en ödmjuk och förkrossad ande. Kristi rättfärdighhet kommer att gå framför dem och Herrens härlighet kommer att vara deras belöning.  Ingenting i denna världen kan skada dem, som har ärats genom en nära förbindelse med Gud. "Jag är viss om", skriver Paulus, "att varken död eller liv, varken änglar eller furstar, varken något som nu är eller något som skall komma, varken makter, höjd eller djup eller något annat skapat skall kunna skilja oss från Guds kärlek i Jesus Kristus, vår Herre." ( Rom 8: 38,39 )    
Gud har länge väntat på att hans efterföljare skulle visa sann ödmjukhet så att han kunde utgjuta sina rika välsignelser över dem. De som kommer till honom med ett förkrossat och ödmjukt sinne skall få gömma sig i den eviga klippan och se Guds Lamm som tar bort världens synder. Allteftersom Jesus, syndbäraren, det ständiga offret, ses klarare och klarare, skall det högsta pris och tack höras från dem. Ju mera de ser av Kristi karaktär desto ödmjukare blir de och desto ringare anser de sig själva vara. Man kan inte se något tanklöst övermod i deras arbete. De är inte längre så medvetna om sitt eget jag, utan det går om intet i vissheten om deras ovärdighet och Guds förunderliga härlighet.    
Kristi enda avsikt med att komma till denna jord var att uppenbara Guds härlighet och visa att människan kunde få del av dess förnyande kraft. All nåd och kraft gavs åt honom Hans hjärta var en källa med levande vatten, en aldrig sinande brunn, alltid redo att välla fram i en klar ström till alla i hans närhet. Hela hans liv tillbringades i ren, osjälvisk välgörenhet. Hans avsikter dikterades enbart av kärlek och medkänsla. Han gladde sig över att han kunde göra mera för sina efterföljare än de kunde bedja om eller tänka på. Hans ständiga bön för dem var att de skulle helgas genom sanningen och hans bön var präglad av förvissning, därför att han visste att en allsmäktig bestämmelse gjorts innan jordens grund var lagd. Han visste att evangeliet om riket skulle predikas i hela världen, att sanningen, utrustad med den helige Andes allmakt skulle segra i striden mot det onda och att det blodbestänkta baneret en dag segrande skulle vaja över hans efterföljare.    
Ändå kom Kristus i stor ödmjukhet. Då han var här på jorden levde han inte för sig själv, utan "ödmjukade sig själv och blev lydig intill döden, ja, intill döden på korset". Till sina efterföljare säger han: "Ta på er mitt ok och lär av mig, ty jag är mild och ödmjuk i hjärtat. Då skall ni finna ro för era själar." ( Matt. 11:29 ) För alla som uppenbarar hans mildhet och ödmjukhet och lever i självförnekelse och självuppoffring och underkastar sig hans vilja i ödmjuk lydnad, kommer han att tydligt visa Guds härlighet.    
De som uppskattar att vandra med Gud i helighet och glädje, som värderar den styrka som kunskapen om honom ger, skall inte lämna någonting ogjort om de endast får uppleva Gud. De kommer att på allt sätt akta och visa respekt för hans Ord, och överallt och under varje omständighet skall deras bön vara att de en gång skall få se hans härlighet.    
 Sann ödmjukhet är ett vittnesbörd om att vi har vår blick riktad mot Gud och att vi är förenade med Jesus Kristus. Om vi inte är ödmjuka och saktmodiga kan vi inte göra anspråk på att helt ha förstått Guds karaktär. Det finns människor som kanske anser att de troget tjänar Gud; deras förmågor, lärdom, vältalighet eller nit kan tjusa ögat, tilltala fantasin och väcka beundran hos dem som inte kan se vad som finns under ytan. Om inte dessa egenskaper i ödmjukhet är helgade åt Gud, om inte de, till vilka dessa gåvor har anförtrotts, söker den nåd som endast kan göra deras arbete godtagbart,  betraktar Gud dessa människor som odugliga tjänare.    
Utifrån sann ödmjukhet spirar det sinnets ädelmod som är verklig storhet - den storhet som leder människan till att låta forma sig efter Kristi förebild. De som äger denna storhet utvecklar ett tålmodigt sinne och Guds-förtröstan. Deras tro är oövervinnlig. Deras uppriktiga hänförelse och helgelse döljer jaget. De ord de talar har en Kristus-likhet som ger uttryck för ömhet och kärlek. Därför att de känner till sin egen svaghet uppskattar de den hjälp Herren ger dem och åberopar sig av hans nåd för att kunna göra det som är rätt och sant. De visar både genom sitt uppförande, sin attityd och utstrålning att de är elever i Kristi skola.    
     "Ödmjuka er alltså under Guds mäktiga hand, så skall han upphöja er när hans tid är inne." ( 1 Petr 5:6 ) Hela himlen ingår kompanjonskap med dem som kommer till Kristus för att få evigt liv och överlåter allt åt honom. De är lika dem som har lovat att lämna allt åt honom. Gud kräver att hans tjänare skall stå under prins Emanuels blodstänkta banér och uppbjuda alla sina krafter för att hålla sanningens principer rena och ofördärvade. De får aldrig vika av från självförnekelsens och ödmjukhetens stig, som varje kristen måste färdas på. När de på det sättet samarbetar med Gud formas Kristus i dem. Det är "hoppet om härligheten". ( Kol 1:27 ) Klädda i hans mildhet och ödmjukhet finner de sin största gjädje i att tjäna honom. Världslig äregirighet får vika och lämna plats åt en önskan att tjäna Mästaren.    
     "Herren är upphöjd, men han ser till den ringe, han känner den högmodige fjärran ifrån." ( Ps 138:6 )  "Offer som Gud vill ha är en förkrossad ande, ett förkrossat och bedrövat hjärta föraktar du inte, Gud." ( Ps 51:19 ) Gud betraktar dem som uppenbarar Jesu milda och ödmjuka ande med ömhet. Ingenting undgår honom.  Han lägger märke till deras självförnekelse och deras ansträngning att upphöja Kristus inför världen. Fastän världen kan se på dessa ödmjuka arbetare med förakt, har de stort värde i Guds ögon. Inte bara den kloke, den store och den som sysslar med välgörenhet kommer att få lov att träda in i himlens gårdar - inte bara arbetaren som är så upptagen, full av iver och rastlös aktivitet. Nej, de som har rena hjärtan; de på vars läppar det aldrig har funnits någon lögn; de som är fattiga i anden och drivs av Jesu ande som bor i dem;  de som skapar fred och ivrigt traktar efter att göra Guds vilja - det är de som kommer att få en rik ingång i himlen. De är Guds juveler och kommer att vara med i den skaran som Johannes skriver om. "Och jag hörde liksom rösten från en stor skara, lik bruset av stora vatten och dånet av kraftig åska, och de sade: 'Halleluja! Herren vår Gud, den allsmäktige har nu blivit konung.' " ( Upp 19:6 ) De har tvättat sina kläder och gjort dem vita i Lammets blod. "Därför står de inför Guds tron och tjänar honom dag och natt i hans tempel, och han som sitter på tronen skall slå upp sitt tabernakel över dem." ( Upp 7:15 )  

18 05 1897 Review and Herald "Aldrig har någon människa talat som han."    
Det sägs om Kristi undervisning: "Och folkskarorna hörde honom gärna." (Mark. 12:37.) "Aldrig har någon människa talat som han " utbrast de tjänare som hade sänts för att ta honom till fånga. ( Joh 7:46 ) Hans ord tröstade, styrkte och välsignade dem som längtade efter den frid som endast han kunde ge. Tänk, så kärleksfull och överseende Kristus var! Hur fylld med medkänsla och mildhet hans undervisning till de fattiga, plågade och förtryckta var!    
     De lärda blev fängslade av Kristi undervisning och de olärda drog alltid nytta av den, för han vädjade till deras förståelse. Hans illustrationer togs från vardagslivets händelser, och fastän de var enkla, innehöll de förunderligt djupa lärdomar. Himmelens fåglar, markens liljor, säden, herden och fåren - med dessa illustrerade Kristus eviga sanningar, och då hans åhörare senare råkade lägga märke till dessa saker i naturen kom de ihåg vad han sagt. Kristi illustrationer upprepade hela tiden hans undervisning.    
     Kristus använde alltid det enklaste språket och ändå togs hans ord emot av djuplodande tänkare som inte hade några fördomar, eftersom det var ord som satte deras visdom på prov. Andliga ting borde alltid presenteras på ett enkelt språk, även om det är lärda män man vänder sig till, därför att sådana människor i allmänhet är okunniga om andliga ting. Det enklaste språket är det mest vältaliga. Utbildade och outbildade skall man tilltala på det enklaste och tydligaste sättet, så att sanningen kan bli förstådd och dröja kvar i hjärtat. Det var på det sättet Kristus talade till de stora folkmassor som trängdes runt honom.    
Kristi ord, som var till så stor tröst och uppmuntran för dem som lyssnade, gäller också oss idag. Som en trofast herde känner sina får och har omsorg om dem sörjer Kristus för sina barn. Han känner de prövningar och svårigheter som var och en av dem möter. "Han för sin hjord i bet såsom en herde, han samlar lammen i sin famn." ( Jes. 40:11) Kristus känner mycket noggrant sina får och han har särskild omtanke om dem som lider och är hjälplösa. Han gav sitt liv för dem och han känner deras behov som ingen annan.     
Kristus känner till tyngden av varje mänskligt lidande, varje mänsklig sorg. Han bär bördan åt varje människa som vill vandra tillsammans med honom. Han känner de sorger som vi innerst inne bär på och som vi inte alltid kan ge uttryck för. Även om det inte finns någon människa som har medkänsla med oss, behöver vi inte känna att ingen förstår oss. Kristus vet och han säger: "Se upp till mig och lev." "Kom till mig, alla ni som arbetar och bär på tunga bördor, så skall jag ge er vila." (Matt. 11:28.) Jag har upplevt era prövningar och burit era sorger. Du har den djupaste och största medkänsla i den kärleksfulle, medlidande herdens kärlek. ... Hans mänsklighet gick inte förlorad i den eviges upphöjda karaktär. Han längtar alltid efter att få visa sin medkänsla för och sin kärlek till dem som han har utvalt och som vill ta emot hans inbjudan.     
     Kristus tänkte sig inte att hans ord skulle vända tomma tillbaka till honom. "Himmel och jord skall förgå, men mina ord skall aldrig förgå." ( Matt 24:35 ) Han skrev själv ingenting, men den Helige Ande påminde hans lärjungar om alla hans ord och handlingar, så att de skulle kunna återge dem till nytta för oss. Kristi undervisning gavs med den yttersta tydlighet. Det fanns ingen som behövde missförstå vad han hade sagt. Men de skriftlärde och fariséerna hade beslutat att stå emot honom och använda hans uttalanden på ett felaktigt sätt. De ord som var livets bröd till svältande själar förbittrade de judiska rådsherrarna.    
     Hesekiel förklarar: "Prästerna kränker min lag och vanhelgar mina heliga ting. De skiljer inte mellan heligt och oheligt och undervisar inte om skillnaden mellan rent och orent. De blundar för mina sabbater, och så blir jag vanhelgad mitt ibland dem.... De profeter de har tjänar dem som vitkalkare. De skådar åt dem falska profetsyner och spår åt dem lögnaktiga spådomar. De säger: Så säger Herren, HERREN, fastän HERREN inte har talat. Folket i landet begår våldsgärningar och stjäl. Den nödställde och fattige förtrycker de, och mot främlingen utövar de våld utan lag och rätt.. Jag sökte bland dem efter någon som skulle bygga en mur och ställa sig i gapet inför mig till försvar för landet. Men jag fann ingen."( Hes 22: 26, 28-30 ) I sin bergspredikan talade Kristus som om han visste att de skriftlärde och fariseerna trodde på Gamla testamentet. De fanns med i den folksamlingen och lärjungarna fanns i närheten av sin älskade lärare. Där sade Jesus:"Om er rättfärdighet inte går långt utöver de skriftlärdas och fariséernas, skall ni inte komma in i himmelriket." ( Matt 5:20 ) Med sina ord fördömde han deras formalism och hyckleri. Och fastän hans ord var direkt tillämpliga på dem som han hade framför sig, används de också om dem i vår tid som inte gör Guds vilja. De når långt bort och ljuder genom århundradena ända till vår tid.     
     Den samaritiska kvinnan sade till Kristus: "Våra fäder har tillbett på detta berg och ni säger att den plats där man skall tillbe finns i Jerusalem. Jesus svarade: Tro mig, kvinna, den tid kommer, då det varken är på detta berg eller i Jerusalem som ni skall tillbe Fadern. Ni tillber vad ni inte känner. Vi tillber vad vi känner, eftersom frälsningen kommer från judarna. Men den tid kommer, ja, den är redan här, då sanna tillbedjare skall tillbe Fadern i Anda och sanning. Ty sådana tillbedjare vill Fadern ha. Gud är ande och de som tillber honom måste tillbe i ande och sanning." ( Joh 4:20-24 ) En Gud som är oändligt helig tar inte emot en offergåva utan ande. De som tillber honom måste tillbe i ande och sanning, annars är deras tillbedjan värdelös. Gud har ingen del eller lott i saken, eftersom deras krav är innehållslösa.    
     Dessa ord förkunnas fortfarande. De innehåller allmängiltig sanning, som är ett ljus för alla troende och en fördömelse för alla otroende. De passade dock särskilt in på den judiska nationen. Judarnas gudstjänster hade urartat till ren formalism från att ha varit andlig tillbedjan. "Förgäves dyrkar de mig", sade Jesus, "eftersom de läror de förkunnar är människors bud." ( Matt 15:9 ) De stolta nöjesvännerna var så helt upptagna med sina egna anspråksfulla förväntningar och önskningar, att de inte hade någon smak för den store Lärarens ord. Han uppmuntrade inte deras världsliga projekt. Han smickrade dem aldrig eller berömde dem för deras klipskhet. Hans ord behagade inte deras sinnen som var bundna vid världen.    
     De judiska ledarna, de skriftlärde och fariseerna, grumlade till källorna med det levande vattnet genom sina falska föreskrifter. Det som var klart svepte de in i dimma. Genom dera stolta, hårda och själviska exempel framställde de en felaktig bild av Guds karaktär. De gjorde honom alltigenom lik dem själva. Deras egen fantasi var förmörkad och förgiftad av deras onda gärningar. Deras religiösa förfall gjorde deras tankar dystra, så att ingenting som hade att göra med Kristi rike bedömdes på rätt sätt. Genom deras envisa motstånd mot det budskap som kom till dem från livets och härlighetens Herre blev de okänsliga. Bevis hade de i överflöd. Om de hade fått mer, hade det endast ökat och fördjupat deras skuld. Genom att tro sig vara visa blev de dårar. Sitt förstånd använde de i strävan att stämpla Guds sanning som falskhet.    
     En gudomlig röst hade vädjat till dem i tre och ett halvt år, men de hatade den och umgicks med planer på att tysta den genom döden.  "Så älskade Gud världen att han utgav sin enfödde Son, för att den som tror på honom inte skall gå förlorad utan ha evigt liv." ( Joh 3:16 )  Den judiska nationen vägrade dock att ta emot erbjudandet och Kristus höjde sin röst i en klagosång över obesvarad kärlek. "Jerusalem, Jerusalem, du som mördar profeterna och stenar dem som är sända till dig. Hur ofta hade jag inte velat samla dina barn, så som hönan samlar sina kycklingar under sina vingar, men ni ville inte."  ( Matt 23:37 ) Ni har förvrängt mina ord och förvanskat mina enträgna böner.  Ni binder tunga bördor, som är svåra att bära, och lägger dem på människors skuldror, men själva vill ni inte röra dem med ett finger. Ni skulle inte själva tro på mig, så att ni skulle kunna bli Guds söner, och grenom era ordklyverier och lögner hindrade ni dem som kunde ha kommit in.    
     Ärelystnad krävde allt av en Messias,  men den gav inget svar på de gärningar, som ingen människa hade gjort eller kunde göra. Den svarade inte på ord, som aldrig förut hade blivit sagda. Judarna försökte ivrigt att för egen del samla allt som var utlovat som det säkra resultatet av förfinat och upphöjt liv - ett liv som var förädlat av dygd och rättfärdighet. Som en nation som övade rättfärdighet gjorde de anspråk på ett företräde framför alla andra nationer, men under tusen år hade de laddat det hämndens moln som till sist tömdes över dem med obarmhärtigt raseri. De följde den norm, som de själva hade fastställt. De vandrade i ljuset av de gnistor som de själva hade tänt och de gick förlorade i sitt eget självbedrageri. De följde sina egna hjärtans föreställningar och Gud överlät dem till att bli krossade av deras egen äregirighet, till att bli förstörda av de lögner och bedrägerier som de hade skapat.    
     Judarna gjorde anspråk på att tro på lagen, men de bröt varje regel i den genom att ha en upprorisk ande mot Kristus. Historien upprepas. Herdarna för Guds hjord gör idag precis detsamma som de judiska ledarna på sin tid. Den kristna världen gör detsamma och ger uttryck för samma anda. Medlemmar av församlingen gör gällande att de är överlägsna andra därför att de tror på Kristus, men de handlar inte efter hans ord.    
     Idag kommer många att vända sin övertygelse till motstånd på grund av korset, liksom judarna gjorde.  Genom sitt motstånd mot sanningens budskap visar bekännande kristna, att om de hade levt vid tiden för Jesu första ankomst, skulle de ha förenat sig med judarna i anklagelserna mot honom. De skulle ha tagit aktiv del i att korsfästa Livets furste. När kraven i Guds lag framställs för dem, deras öron.  Dessa, som förkastade sanningen, kan emellertid inte för alltid slå dövörat till för kraven i Guds lag. Den är nämligen evig och oåerkallelig. {RH, den 18 maj 1897 par. 14}    
     "Det är Anden som ger liv," sade Kristus, "köttet är inte till någon nytta. De ord som jag har talat till er är Ande och liv." ( Joh 6:63 )  "Den som därför hör dessa mina ord och gör efter dem, han liknar en förståndig man som byggde sitt hus på klippan. Regnet öste ner, störtfloden kom och vindarna blåste och slog mot det huset. Men det föll inte, eftersom det var grundat på klippan. Men den som hör dessa mina ord och inte handlar efter dem, han liknar en dåre som byggde sitt hus på sanden. Regnet öste ner, störtfloden kom och vindarna blåste och slog mot det huset, och det föll samman och dess fall var stort." ( Matt 7:24-27 )   

22 06 1897 Review and Herald Församlingens förordningar   
Symbolerna för Herrens Hus är enkla och lättfattliga. De sanningar som framställs genom dem, har den största betydelse för oss. När Jesus instiftade den heliga nattvarden, som skulle ersätta påsken, efterlämnade Han till Sin församling ett minnesmärke över Sitt stora offer för människan. Han sade: "Gör detta till minne av mig." Detta var övergången mellan två system och deras två stora högtider. Den ena skulle upphöra för alltid. Den andra, som Han just hade instiftat, skulle inta dess plats och för alltid vara ett minnesmärke över Hans död.    
 "Och Han tog ett bröd, tackade Gud, bröt det och gav åt dem och sade: ´Detta är min kropp, som utges för er. Gör detta till minne av mig´. På samma sätt tog han bägaren efter måltiden och sade: ´Denna bägare är det nya förbundet i mitt blod, som utgjuts för er. Men se, den som förråder mig, han har sin hand med mig på bordet. Ty Människosonen går bort som det är bestämt, men ve den människa, genom vilken han blir förrådd.´" (Luk. 22: 19- 22) "Jag talar inte om er alla. Jag vet vilka jag har utvalt. Men Skriften skall fullbordas: <i>Den som åt mitt bröd lyfte sin häl mot mig.</i>" (Joh. 13:18)     
Tillsammans med de övriga lärjungarna delade Judas det bröd och det vin, som symboliserade Jesu kropp och blod. Det var sista gången, som Judas var tillsammans med de tolv. För att Skriften skulle uppfyllas lämnade han nattvardsbordet, som var Jesu sista gåva till hans lärjungar, för att fullborda sin avsikt att förråda Jesus. O, varför insåg inte Judas vid detta heliga tillfälle, vilken fruktansvärd handling, som han hade lovat att utföra? Varför kastade han Sig inte full av ånger ned framför Jesu fötter? Ännu hade han inte överskridit gränsen för Guds nåd och kärlek. Men då han fattade beslutet att fullborda sin avsikt och lämnade sin Herre och de andra lärjungarna, överskreds denna gräns.    
Genom att Jesus delade brödet och vinet med Sina lärjungar, gav Han Sig själv som deras Frälsare genom ett nytt förbund, som innebär, att över alla dem, som vill ta emot Jesus genom tro, kommer alla de välsignelser, som himlen kan ge, att utgjutas, både i detta och i det tillkommande eviga livet.    
Detta förbundskontrakt skulle bli beseglat genom Kristi eget blod, det blod, som den symboliska offertjänsten under det gamla förbundet alltid skulle påminna Hans utvalda folk om. Jesus bestämde, att denna nattvard ofta skulle firas till minne av Hans offer, då Han gav Sitt liv till förlåtelse för alla deras synder, som kommer att tro på Honom och ta emot Honom. Denna förordning utesluter ingen, som många skulle vilja göra. Alla måste delta i den offentligt, för att därmed säga: "Jag tar emot Jesus som min personlige Frälsare. Han gav Sitt liv för mig, för att jag skall kunna bli frälst undan döden."     
Guds barn bör komma ihåg, att ett tillfälle som fottvagningen för oss in i en helig Guds närvaro. Medan de deltar i denna förordning, bör de tänka på de ord, som Livets och Härlighetens Herre uttalade: "Förstår ni vad jag har gjort er? Ni kallar mig Mästare och Herre och det med rätta, ty det är jag. Om nu jag, er Herre och Mästare, har tvättat era fötter, är också ni skyldiga att tvätta varandras fötter. Jag har gett er ett exempel, för att ni skall göra som jag har gjort mot er. Amen, amen säger jag er: Tjänaren är inte förmer än sin herre, och budbäraren är inte förmer än den som har sänt honom. När ni vet detta, saliga är ni om ni också gör det." (Joh. 13:12- 17)     
Avsikten med fottvagningen är, att vi skall påminna oss vår Herres ödmjukhet och den undervisning Han har gett, då Han tvättade Sina lärjungars fötter. Det finns hos människan en benägenhet att anse sig själv bättre än sin nästa, till att arbeta för sig själv, att tjäna sig själv, att söka den främsta platsen. Ofta uppstår onda misstankar och bitterhet på grund av rena bagateller. Denna förordning, som föregår Herrens Nattvard, skall rensa alla sådana missförstånd ur vägen, ta ut människan ur hennes själviskhet och ned från sin självupphöjelse till den ödmjuke ande, som skall leda henne till att tvätta hennes nästas fötter. Det är inte Herrens vilja, att denna förordning skall utelämnas, för att någon anses vara alltför ovärdig att delta. Jesus tvättade Judas fötter. Han nekade honom inte en plats vid bordet, trots att Han visste, att han skulle lämna det för att förråda sin Herre. Det är inte möjligt för människor att avgöra, vem som är värdig och vem som är ovärdig. De kan inte läsa hemligheterna i andras hjärtan. Det tillkommer inte dem att säga: "Jag vill inte delta, om en sådan skall vara med." Herren har inte överlåtit till människor att avgöra, vem som skall delta vid detta tillfälle.    
Fottvagningen är speciellt påbjuden av Kristus och den Helige Ande är närvarande vid detta tillfälle som en helig bekräftelse på Hans påbud. Anden är där för att överbevisa och göra hjärtan milda. Han drar de troende samman och gör dem till ett. De kommer att känna Herrens närvaro, som skall rensa bort allt det, som kan skilja Guds barns hjärtan från deras Herre.    
Dessa förordningar betraktas allt för ofta som en sed och inte som en helig påminnelse, som skall dra sinnet till vår Herre Jesus. Det var Han, som instiftade dem och meddelade Sina tjänare Sin egen kraft. Men denna skatt har de i lerkärl. Det är deras uppgift, att förestå dessa särskilda förordningar, som blev instiftade av Herren själv för att de skulle fortsätta till tidernas slut. I dessa Hans egna förordningar möter Han Sitt folk och ger dem kraft genom Sin personliga närvaro. Även om de hjärtan och händer, som styr förordningarna, inte skulle vara helgade, är Jesus mitt ibland de Sina för att bearbeta människornas hjärtan. Alla, som deltar i fottvagningen med Kristi ödmjukhet, alla som håller själens ögon fästade vid det sanna tabernaklet och den tjänst, som är instiftad av Herren och inte av någon människa, kommer med osviklig säkerhet att bli välsignade med andlig kraft, varje gång det hålls nattvard. Det är en djupare mening med instiftandet av dessa ting. Kristi efterföljare skall påminnas om ödmjukheten hos Jesus. Denna förordning skall inspirera till ödmjukhet, men bör aldrig anses vara förödmjukande i den meningen att den skulle nedvärdera människan. Den skall göra våra hjärtan milda i förhållande till varandra. De, som kommer till denna sakramentala gudstjänst med hjärtan, som är öppna för Guds Andes inflytande, kommer att ta emot stor välsignelse, även om de, som tjänstgör inte blir välsignade av den.    
Den glömska, ovilja och försummelse att utföra det, som Herren har påbjudit, sårar Jesu hjärta. Våra hjärtan behöver bli förkrossade, så att all själviskhet kan avlägsnas från själen och från våra gärningar. Om vi har tillägnat oss den undervisning, som Jesus vill ge oss i denna grundläggande gudstjänst, kommer den som bevittnar denna att reagera på de känslor, som ingjutits i hjärtat för ett högre andligt liv.     
Det brutna brödet och druvans rena saft skall symbolisera Guds Sons krossade lemmar och utgjutna blod. Endast ojäst bröd får användas vid nattvarden. Det är en helig symbol för Herrens kropp. Inget, som är jäst, får användas, utan endast ren fruktsaft och ojäst bröd skall användas.     
Det är inte bara en yttre formsak att delta i Herrens församlings förordningar. Avsikten är inte, att vi där skall uppehålla oss vid våra fel. Fottvagningen omfattar allt detta. "Men Hjälparen, den Helige Ande, som Fadern skall sända i mitt namn, han skall lära er allt och påminna er om allt vad jag har sagt er." Vi kommer inte till nattvarden med våra sinnen upptagna av tidigare erfarenheter i våra religiösa liv, vare sig dessa är upplyftande eller deprimerande. Vi kommer inte för att i minnet återuppliva den oförrätt, som våra bröder har utsatt oss för. Ödmjukhetens förordning avser att rena vår andliga horisont från allt det dåliga, som har fått lov att förmörka den. Vi har samlats för att möta Jesus Kristus i en helig gemenskap. Varje hjärta måste vara öppet för strålarna från Rättfärdighetens sol. Sinne och tanke skall samlas omkring Jesus som det stora centrum, som hela vårt hopp om ett evigt liv utgår från. Vi skall inte stå i korsets skugga, utan i dess frälsande ljus. Med hjärtan, som renats i Hans dyrbara blod och är fullt övertygade om Hans närvaro, fast osynlig, kan vi lyssna till Hans röst, som gläder våra själar med orden: "Frid lämnar jag efter mig åt er. Min frid ger jag er. Inte ger jag er en sådan frid som världen ger. Låt inte era hjärtan oroas och var inte modlösa." (Joh. 14:27) Vid Herrens nattvard kommer himlen mycket nära de sanna medlemmarna av Herrens familj och de förs in i en kärleksfull kontakt med varandra.    
Detta får vi aldrig glömma. Jesu kärlek med dess överbevisande kraft måste bevaras i färskt minne. Vi får aldrig glömma Honom, som är vår styrka och vårt allt. Han har instiftat denna tjänst för att den alltid skall påminna oss om den stora kärlek, som Gud har visat för vårt eviga väl. Han gav oss allt, som det var möjligt för Honom att ge - Han gav Sitt liv för världens liv - och Hans vädjan till vår kärlek finner ett slående uttryck i aposteln Pauli ord i 1 Kor. 11:23- 34.    
Kristi andra ankomst på himlens skyar bör alltid vara i våra tankar. Ett av Jesu sista ord av tröst till Hans lärljungar var: "Låt inte era hjärtan oroas. Tro på Gud och tro på mig. I min Faders hus finns många rum. Om det inte vore så, skulle jag ha sagt er, att jag går bort för att bereda plats åt er. Och om jag än går bort och bereder plats åt er, skall jag komma tillbaka och ta er till mig, för att ni skall vara där jag är." (Joh. 14:1- 3)    
Och nattvarden påminner oss alltid om detta. Kristus säger: "När du känner dig tyngd av synd, så kom ihåg, att Jag dog för dig. När du förtrycks och förföljs för min och evangeliets skull, kom då ihåg, att Min kärlek var så stor, att Jag gav Mitt liv för dig. Vill du bevisa din kärlek till Mig genom att dö för Mig, om det krävs? När du känner, att dina bördor är tunga och nästan alltför tunga att bära, vill du då komma ihåg, att det var för din skull Jag uthärdade korset utan att bry Mig om skammen? När ditt hjärta ryggar tillbaka inför prövningen, kom då ihåg att din Frälsare lever för att gå i förbön för dig." "... var vid gott mod. Jag har övervunnit världen". (1 Joh. 16:33)     
Kristus säger: "Amen, amen säger jag er: Om ni inte äter Människosonens kött och dricker hans blod, har ni inte liv i er". (Joh. 6: 53) Vi kan inte bevara våra fysiska liv om vi inte äter och dricker den förgängliga maten. För att bevara andligt liv och andlig hälsa, måste vi hämta näring av Jesus Kristus, vilket innebär att studera Hans ord och göra de saker, som Han har påbjudit i detta Ord. Därigenom uppstår en nära förbindelse till Kristus. Den gren, som bär frukt måste förbli i vinstocken, utgöra en del av den och ta emot näring från moderplantan. Detta är att leva genom tro på Guds Son. Kristus har sagt: "Jag är vinstocken, ni är grenarna. Om någon förblir i mig och jag i honom, bär han rik frukt, ty utan mig kan ni ingenting göra." (Joh. 15:5)    

29 06 1897 Review and Herald Fara för, att synda mot ljuset    
 "Jesu, hans Sons, blod renar oss från all synd." (1 Joh. 1:7.) Oavsett hur syndig en människa har varit och oavsett i vilken situation hon befinner sig, kan hon bli frälst till det yttersta om hon endast ångrar sina synder och i tro kommer till Kristus och tar emot honom som sin personlige Frälsare. Men vilken fara svävar inte den i, som känner till sanningen, men dröjer med att leva ut den! Hur farligt är det inte för människor, att bjuda sig själva på underhållning, att ge efter för smaken och tillfredsställa förnuftet, genom att försumma det som har visats vara deras plikt, och ge sig av i jakt på något, som de inte vet vad det är. Gud har slagit upp portarna till en trädgård full av sällsynta växter och blomster, vari människor kan njuta av väldoften och plocka av frukten; men med tiden blir det välbekanta alldagligt, tjusar inte längre sinnena, och så önskar de sig något utanför trädgården, liksom Adam och Eva gjorde i Eden - något, som Gud har bestämt att han bör undanhålla. De finner inte längre nytta och nöje i den omfattande bankett, som han har bjudit in dem till, utan vill smaka på det som han inte har tillhandahållit, att få tillgång till trädgårdar, som de inte har nyckeln till. Men vilka välsignelser vi går miste om, när vi inte gör rätt bruk av de förmåner, som Gud fritt har skänkt oss! Otacksamhet och otyglade önskemål kommer människor att åstunda något, som de inte har.    
Jesus säger: "Vandra medan ni har ljuset, så att mörkret inte övervinner er." Samla varje stråle! Låt inte en enda gå förbi er! Vandra i ljuset! Praktisera varje sanning som framhållits för er! Lev av varje ord som utgår ur Guds mun! Då kommer ni att följa Jesus vart han går. När Herren fogar vittnesbörd till vittnesbörd och ger det ena ljuset klarare än det andra, hur kan det då komma sig att själar tvekar att vandra i ljuset? Herren vägrar inte att ge sin helige Ande åt dem som ber honom att få denna gåva. När samvetet blir överbevisat, varför inte lyssna och ge akt på Guds röst? Vid varje tvekan och varje dröjsmål försätter vi oss i en situation där det blir allt svårare för oss att ta emot himmelens ljus, och till slut tycks det omöjligt för oss att bli påverkade av maningar och varningar. Syndaren säger med allt lättare tonfall: "Gå din väg för den här gången. När jag får tid skall jag kalla på dig" Apg 24:25.     
Jag känner den fara som de svävar i, som inte vill vandra i det ljus som Gud ger. De ådrar sig själva en förfärlig kris då de blir överlämnade åt sitt eget omdöme och sina egna vägar. Samvetet blir allt mindre mottagligt. Guds röst tycks bli alltmer avlägsen och överträdaren lämnas åt sin egen dårskap, åt sin egen blindhet. Envist motstår han varje vädjan, föraktar alla råd och vänder sig bort från varje mått och steg som vidtagits för hans frälsning. Guds budbärares röst gör inte något intryck på honom. Guds Ande utövar inte längre någon bävande kraft och domen är avkunnad. Han "står i förbund med avgudar - låt honom vara!" Hos 4:17. Hur mörkt och dystert, hur hårdnackat är inte hans oberoende. Detta är den process som den själ går igenom som förkastar den helige Andes verk.     
Den, som vandrar i mörker, vet inte vad han snubblar på. Själen, som till en början tövar och tvekar, står emot ljuset och tar spjärn mot allt vetande, må bära på de ädlaste avsikter att tvärt vända om, när ett lämpligt tillfälle yppas; men den sluge fienden följer honom hack i häl och binder honom med de osynliga bojorna hos personens egna fula ovanor. Ens vanor formar karaktären, och ett steg i utförsbacken utgör beredelse för nästa, och så vidare för de nästföljande. Man lägger sig till med vanor, genom att upprepa vissa handlingar, och det tar tid för en person som har uppfostrats i religiös anda, att leva utan begränsningar och bli van vid och förtrogen med ett ont handlingsmönster samt lycklig av, att träla för Satan.     
Guds barn skall skina som ljus ibland ett vrångt och bångstyrigt släkte. Men om sunda vanor inte uppodlas, kommer de att ge efter för naturliga fallenheter, och bli självtillräckliga, själveftergivna, vårdslösa, lystna, hämndgiriga, självsvåldiga, egensinniga, obetänksamma, högdragna, främjare av nöjen snarare än främjare av Gud. I egenskap av en, som älskar Din själ, varnar jag härmed Dig för att dröja, vänta på en lämpligare stund, när Du kommer att vara mera hågad att tjäna Gud, än för närvarande. För varje timme som Du dröjer, avlägsnar Du Dig allt mer från Gud, uppför Du hinder mot honom genom Dina vanor och seder. Härigenom gör Du det svårare för Dig själv, att verkligen ångra Dina synder och återgå till ett liv i rättfärdighet. Måtte Gud hjälpa avfällingen och syndaren, att undfly den klibbiga väv, som den Onde trasslar in dem i. Håll inte inne stegen för att överlägga, avvakta inte för att bedöma möjligheter och sannolikheter. Bryt genast med bedragaren. Var inte längre oförskämd mot Guds Ande. Boxa Dig fram till nådens tron, förbi helvetets motståndarled. Du står vid gränsen till den eviga världen. Rusa mot Guds rike. Detta kommer att kräva varje uns av kraft från sinnet och varje god avsikt hos själen. Avvakta inte med orden "jag är inte religiöst lagd." Just detta faktum borde komma Dig att darra - håller jag på att skrämma bort Guds Ande för sista gången! Törs Du utsätta Dig själv för den faran?     
 "Hur länge skall ni oförståndiga älska oförstånd, ni smädare njuta av att smäda och ni dårar hata kunskap? Vänd er till mig när jag varnar er. Se, jag skall låta min Ande flöda över er, jag skall låta er lära känna mina ord. Ni vägrade lyssna när jag ropade och ingen brydde sig om att jag räckte ut min hand, ni förkastade alla mina råd och ville ej veta av mina varningar. Därför skall också jag le när olycka drabbar er, och håna er när förskräckelse kommer över er, när förskräckelse kommer som ett oväder och olycka närmar sig som en storm, när nöd och ångest drabbar er. Då skall de ropa till mig utan att få svar, de skall söka mig utan att finna mig. Eftersom de hatade kunskap och inte ville frukta HERREN."     
Den människa som gång på gång känner sig dragen till sin Frälsare men som inte hörsammar de varningar som hon får, och inte följer sin övertygelse om behovet av ånger och bättring, och inte följer uppmaningen att söka nåd och förlåtelse, försätter sig i en farlig situation. Jesus kallar en sådan människa, Anden påverkar henne med sin kraft och vädjar till henne att överlämna sin vilja åt Gud. Men när denna inbjudan inte hörsammas och besvaras drar sig Anden bedrövad bort. Syndaren väljer att bli kvar i synd och obotfärdighet trots alla de bevis han fått på att han skulle kunna avhjälpa sin otro, och mera bevis skulle inte tjäna till någonting. Hans tidigare och aktuella synder läggs fram inför honom, ändå görs vädjan förgäves; ty han vägrar att lägga om kurs. I stället reagerar han på en annan vädjan, ty han står nämligen under påverkan också av Satans inflytande och han väljer att ställa sig under mörkrets herravälde. Denna väg är ödesdiger och lämnar honom i egensinnig obotfärdighet. Detta slag av gudsförgätenhet är mest vanlig bland människor och den fungerar på ett mycket slugt och förrädiskt sätt, till dess att syndarens samvete inte längre reagerar, inte känner någon ånger och som följd därav inte kan få någon förlåtelse. Personen lämnas åt sig själv, där han får älska mörkret framför ljuset. Sådant är fallet med tusentals i dag.     
Men jag vill rikta dessa rader till dem som har haft ljus, till dem som har haft förmåner, till dem som har varit föremål för varningar och enträgna vädjanden, men som inte har gjort några beslutsamma ansträngningar att överlämna sig åt Gud helt och fullt. Jag skulle vilja varna er så att ni känner förfäran för att synda mot den helige Ande och bli överlämnade åt era egna vägar och sjunka i andlig dvala och aldrig få förlåtelse. Varför tillåter ni er att fortsätta er utbildning i Satans skola och fullfölja ett handlingsmönster som kommer att göra ånger och bättring omöjlig? Varför motstå barmhärtighetens anbud? Varför säga: "Låt mig få vara i fred!" tills Gud är tvungen att uppfylla era önskningar, eftersom det är så ni vill ha det? De som motstår Guds Ande tror att de kommer att ångra sig någon gång i framtiden, när de blir redo att ta det avgörande steget mot reformation, men då kommer ånger att vara någonting de inte har kraft till. Mörkret kommer över dem som vägrar att vandra i ljuset. I samma grad som de har haft ljus och förmåner får de uppleva mörker.    
Ingen behöver se på synd mot den helige Ande som något mystiskt eller odefinierbart. Synd mot den helige Ande är den synd som består i ständig vägran att svara på inbjudan till ånger. Om du vägrar att tro på Jesus Kristus som din personlige Frälsare, älskar du mörker mer än ljus. Då älskar du den atmosfär som omgav det första stora avfallet. Du väljer denna atmosfär hellre än den atmosfär som omger Fadern och Sonen, och Gud tillåter dig att välja. Måtte ingen människa bli modfälld genom denna framställning av saken. Måtte ingen som kämpar för att göra Mästarens vilja bli nedslagen. Hoppas på Gud. Herren Jesus har gjort klart att han sätter ett oändligt värde på dig. Han lämnade sin konungsliga tron. Han klädde sin gudom i mänsklig natur och han dog en vanhedrande död på Golgatas kors för att du skulle kunna bli frälst. Guds Son uthärdade allt lidande och förödmjukelse, för att vi skulle kunna förstå, hur Gud älskade världen, hur han hade för avsikt att föra moralisk kraft inom räckhåll för oss, så att vi skulle kunna bli förädlade, upphöjda och delaktiga i gudomlig natur. Med hjälp av sin nåd, förstorar och utvidgar Kristus människors förståndsförmågor, i det att de samarbetar med tänkande varelser från himmelen, och karaktärens förvandling blir frukten. Genom tro på Kristus förökas den kristnes sinnesförmögenheter och hjärta, vilket förfinar den troende och skänker honom kärlek till det heliga.     
Daniels sinnesart är en bild på, vad en människa kan bli under Kristi nåds inflytande. Han var stark i intellektuellt och andligt hänseende. Den Helige Ande är upphovet till all kraft, och verkar som ett levande, handlingskraftigt inflytande i det nya liv, som åstadkommits i själen. Den Helige Ande skall hos oss vara en gudomlig hyresgäst. Låt därför översvallande tacksamhet och kärlek mot Gud finnas i hjärtat. "Ge akt på dig själv och på din undervisning". Låt Ditt uppförande, Ditt sinnelag, vara i enlighet med det okränkbara förtroende och den himmelska rikedom, som den Helige Ande har förlänat Dig. Tro aldrig, aldrig, att du kan försmå de tillfällen som erbjuds dig! Gör klart för dig vad som är Guds vilja och fundera inte på hur du bäst skall kunna undvika att lyda Guds bud. Studera i stället under stort allvar hur du bäst skall kunna följa Guds bud och tjäna honom, vars tillhörighet du är! Nöj Dig ej med, att upprätthålla en låg standard, utan rådgör med Guds Ande, lyd dess order, tjäna Gud i helgelsens skönhet och skänk heder och ära åt hans namn.   

6 07 1897 Review and Herald Guds heliga sabbat    
Striden mellan Livets Furste och mörkrets furste fortsätter i denna värld. Ända sedan Satan föll, har kampen mellan gott och ont utkämpats. Efter det att Kristus hade blivit korsfäst och hade stigit upp till Himlen, fortsatte de, som trodde på Honom, arbetet och förde striden vidare i Hans namn. Denna strid pågår fortfarande och blir alltmer allvarlig och avgörande. Satan håller på att ordna sina styrkor för det sista, stora slaget. Den stora stridsfrågan är det fjärde budets sabbat.     
Satan har blivit välsignad med stora företräden. Det skulle inte kunna finnas någon större eller mer begåvad, ingen visare och godare än Satan före hans avfall. Men han tillät en självisk ande att få makt över sig. Han föll på grund av självförhärligande. Det fanns änglar som föll tillsammans med honom, eftersom de ställde sig på upprorets sida i stället för på Kristi sida. Vi läser i Judas brev vers 6: "Tänk också på de änglar som inte bevarade sin höga ställning utan övergav sin rätta hemvist. Dem håller han i förvar i mörker med eviga bojor till den stora dagens dom."    
Satan har en hög intelligens, men den har blivit använd till sådant som är ont. Den är vis endast till att planera och utföra ont med. Alltsedan sitt fall har han motarbetat Gud. Han har eftersträvat att rasera Guds fastställda grundprinciper. Han förledde de judiska ledarna till att förvanska sabbatens sanna innebörd. Deras undervisning om den var alltigenom felaktig. De lade sina egna traditioner och levnadsregler på sabbaten, så att den blev begravd och de förlorade den ur sikte.     
Satan är den skarpaste kritiker, som världen någonsin har haft och han arbetar för att hindra och förvränga sanningen. Han har fått människor att sträva efter att förändra det fjärde budets sabbat. Det är på hans befallning, som veckans första dag har blivit införd som sabbat av den kristna världen. Han har använt sitt högt utvecklade intellekt till att införa samma synpunkter, som han själv hyser. Men om vi vänder oss bort från det fjärde budet, som Gud så uttryckligt har gett oss, för att i stället införa Satans uppfinningar, så kan vi inte bli frälsta. Vi kan inte tryggt ta emot hans traditioner och spetsfundigheter som sanning.     
Syndens människor har upphöjt söndagen. Men allt som har gjorts för att förändra det fjärde budet, har gjorts utan Guds godkännande och står i direkt strid mot hans uttalade bud. Det, som vi allesammans behöver, är sanning - tydlig och enkel, osminkad sanning - som kommer att helga själen. Många kommer att lägga fram teorier beträffande förändringen av sabbaten från den sjunde till den första dagen i veckan. Men Gud har gett uttryckliga besked rörande sabbatens helighet, sådan som den blev instiftad i Edens lustgård och förkunnad från Sinai berg. Ett straff är knutet till likgiltigheten för och vanärandet av veckans sjunde dag.     
Var och en, som är välsignad med sunt omdöme, har fått till uppgift att lägga märke till, från vilken källa han tar emot ljus och kunskap. Vi skulle inte låta oss förblindas av människor, som skryter över sin utbildning och sin förmåga, men som använder sin makt till att förvilla själar. Charmerande tankar lyser fram från deras sinnen, men glöms snart bort. När dessa påstått stora tankar, som förvirrar och förbryllar samtidigt som de behagar, blir framförda, så låt dem, som har en själ att frälsa eller mista, fråga sig själva: "Finns det ett skriftställe, som bevisar sanningen i dessa uttalanden?"     
Där eviga intressen är inblandade, bör varje själ kräva av evangeliets förkunnare, att han ger bevis från Skriften för allt, som han säger. Fädernas traditioner, seder och talesätt hos bekännande goda människor, de lärdaste teologers och högsta kritikers synpunkter, är alla värdelösa, om de inte stämmer överens med Guds Ord. Vi måste dra oss tillbaka från de så kallade "fäderna" till den store Himmelske Fadern, universums Skapare.  Herrens sabbat måste vila på sin egen grundval - Guds levande Ord.     
Alla blir testade och prövade under prövotiden med hänsyn till sin lydnad mot Guds Ord. Men vad har hänt med den bekännande kristna världen? - Det samma, som hände med Adam och Eva i Edens lustgård - de lyssnade till en annan stämma än Guds. Guds röst, som talar klart och tydligt till dem från det fjärde budet, blir åsidosatt. I stället lyssnar man till en falsk stämma, som talar till fördel för en falsk sabbat. De vänder sig bort från ett tydligt "Så säger Herren" till en sabbat, som är grundad på logisk slutledning och antaganden, utan minsta bevis från Skriften som stöttar den. Satan har lyckats leda den kristna världen bort från rätt väg, liksom han lyckades få Adam och Eva bort från den. Människorna vandrar på sidospår och på förbjudna vägar. O, varför blir människor så lätt övervunna, när de blir frestade? Varför har de blivit så bedragna då det gäller sabbaten? Varför antar och upphöjer de en falsk sabbat utan någon grund för deras tro?     
 Det är mycket lättare att godta spetsfundigheter och fabler om sanningen. Men det är en mycket allvarlig sak för oss att utsätta vår själ för fara och att förlora odödlighet genom att tillbe en falsk sed. Vi kan lika litet förlita oss på människors påståenden, som judarna kunde förlita sig på sina falska teorier på Kristi tid. Människors framställningar kan inte göra sanning till lögn eller lögn till sanning. Vi kan inte med säkerhet bygga vår tro på en falsk grund och bry oss om lögner därför att de har blivit överlämnade till oss som tradition, även om de är grå av ålder. Jesus sade om de judar, som tyngde ned Guds lag med de gamla rabbinernas talesätt och grundprinciper: "Förgäves dyrkar de mig, eftersom de läror de förkunnar är människobud." (Mark. 7:7) Dessa ord är riktade till var och en, som gör på samma sätt.     
Vid skapelsen helgade och välsignade Gud sabbaten. Han gav den till Sitt folk, för att den skulle vara "ett tecken mellan mig och er från släkte till släkte, för att ni skall veta att jag är Herren som helgar er." (2Mos 31:13). Om detta folk hade vandrat efter Guds bud, om de hade hållit Hans sabbat, skulle Han ha välsignat dem rikligt. Men Han säger: "Men Israels hus var upproriskt mot mig i öknen. De följde inte mina stadgar utan föraktade mina föreskrifter, trots att den människa som handlar efter dem skall leva genom dem. De vanhelgade svårt mina sabbater. Då tänkte jag utgjuta min förbittring över dem i öknen för att förgöra dem... Jag gjorde detta för att de föraktade mina föreskrifter och inte följde mina stadgar utan vanhelgade mina sabbater, ty i sina hjärtan följde de sina avgudar." (Hes. 20:13, 16) Detta var orsaken till, att de inte gick framåt från kraft till kraft, sedan Gud hade upprättat Sitt folk i Kanaans gudfruktiga land till beröm på jorden som Guds utvalda. När sabbaten störde deras affärer, tyckte de att det var obekvämt att iaktta den. De övergav inte sabbaten teoretiskt, men de höll den inte i överensstämmelse med det fjärde budet.    
 "Jag, HERREN, är er Gud. Vandra efter mina stadgar och håll mina föreskrifter och följ dem. Håll mina sabbater heliga. Låt dem vara ett tecken mellan mig och er, för att ni skall inse att jag är HERREN, er Gud. Men deras barn var upproriska mot mig. De vandrade inte efter mina stadgar och höll inte mina föreskrifter, så att de följde dem, trots att den människa som handlar efter dem skall leva genom dem. De vanhelgade också mina sabbater. Då tänkte jag utgjuta min förbittring över dem och tömma min vrede över dem i öknen." (Hes. 20:19- 21)    
Varför förkastade inte Herren detta upproriska folk, som hade blivit välsignat med så mycket ljus? De utmanade Honom till att handla i vrede. Men Herren sade: "Men jag drog min hand tillbaka och det jag gjorde skedde för mitt namns skull, för att det inte skulle bli vanärat inför de folk som sett hur jag hade fört dem ut." Alla nationer på jorden lade märke till det folk, som Gud hade gjort så mycket för. Om de hade följt Honom, skulle Han ha upphöjt dem och låtit dem bli ärade på jorden. De skulle ha blivit kända som en nation som utövade rättfärdighet och inte försummade sin Guds stadgar.     
Gud straffade inte Israels barn, som de hade förtjänat. "Därför att domen inte genast fälls över det onda, styrks människors barn att göra det som är ont". (Pred. 8: 11) Israel ångrade sig inte och Gud säger: "Jag lyfte min hand inför dem i öknen och svor att skingra dem bland folken och sprida ut dem i länderna, eftersom de inte lydde mina föreskrifter utan föraktade mina stadgar och vanhelgade mina sabbater och såg längtansfullt efter sina fäders avgudar." (Hes. 20: 23- 24)    
De, som ärar Jehovas bud skall, sedan de fått ljus när det gäller det fjärde budet, lyda det utan att fråga, om det är möjligt eller lämpligt med en sådan lydnad. Gud skapade människan till Sin avbild och gav det henne på så sätt ett exempel på, att hon skulle iaktta den sjunde dagen, som Han välsignade och helgade. Han bestämde, att människan skulle tillbe Honom på denna dag och inte vara upptagen av några timliga sysslor. Ingen, som vanärar det fjärde budet efter att ha blivit upplyst om de anspråk sabbaten ställer, kan vara skuldfri i Guds ögon.   

13 07 1897 Review and Herald Guds heliga sabbat [sammanfattning]   
Guds heliga sabbat bör inte användas till att skaffa sig världsliga fördelar på. Men för många är världen en avgud. De sätter världsliga principer och världsliga fördelar framför Herren, Härskarornas Gud. De tillber pengar framför det himmelska världsalltet, framför de världar som inte har fallit i synd. De visar sina medmänniskor, att inkomst i deras ögon är gudfruktighet. De godtar lögner, som har tänkts ut för att vända människor bort från sanning och rättfärdighet. Genom att välja världen och dess lockelser skiljer de sig själva från Gud.     
 Satan presenterade världen och dess vinning för Kristus och sade: "Allt detta vill jag ge dig, om du faller ner och tillber mig." Men gudomligheten lyste igenom mänskligheten och Kristus svarade: "Gå bort, Satan! Ty det står skrivet: <i>Herren, din Gud, skall du tillbe, och endast honom skall du tjäna</i>." Matt 4:9- 10.    
Detta svar måste varje sann efterföljare till Herren ge. De, som har den evige Gudens insegel inskrivet på sin panna, kommer att betrakta världen och dess lockelser som underordnade i förhållande till de eviga intressena. De vill hålla sig på Herrens väg och öva rättfärdighet och rätta sig efter Guds domar. Kristus motstod fiendens frestelser med det enda vapen, som Kristi kors´ soldater kan använda med framgång: "Det står skrivet." Var? - I det Gamla och i det Nya Testamentet. Med dessa ord skall vi försvara oss själva, varna andra och framhålla Livets Ord för dem.    
Många har aldrig förstått, att söndagen inte är det fjärde budets sabbat. I sin listighet, har Satan dolt detta faktum och framhållit en vanlig dag som helig, för att hela världen skulle stå som skyldig när det gäller överträdelse inför Gud. Många är ytterst ovetande om, att de inte håller det fjärde budet. Det är väsentligt för alla att söka efter sanningen från den gudomliga bok, som Gud gett oss till vägledning, för att förstå vad Herren säger i den här frågan. Människor har sagt många saker, men vi kan inte bygga vår tro på något mänskligt ord. Denna fråga har två sidor. Himmelens Gud visar oss sin lag och Satan visar sin falska sabbat. Det finns två sorters människor. De lydiga och de olydiga, de som frestas och de som frestar.     
Men tiden har kommit för det sanna ljuset att lysa mitt i det moraliska mörkret. Den 3 ängelns budskap har sänts till världen för att varna människorna för att ta emot vilddjurets märke eller bild på sina pannor eller på sin hand. Att få detta märke innebär att fatta samma beslut, som vilddjuret har fattat och att försvara samma idéer, i direkt strid mot Guds ord. Om alla, som tar emot detta märke, säger Gud: "Han skall själv få dricka av Guds vredes vin, som oblandat hälls i Guds vredes bägare. Han kommer att plågas i eld och svavel inför de heliga änglarna och inför Lammet." Upp. 14:19.    
Om ni har fått se sanningens ljus och det uppenbarar det fjärde budets sabbat för er och visar, att Guds Ord inte ger något stöd för helighållande av söndagen och ni trots detta håller fast vid denna falska sabbat och vägrar att hålla den sabbat, som Gud kallar "Min heliga dag", så tar ni emot vilddjurets märke. När sker detta? - Det sker när ni lyder den lag, som befaller er att upphöra med ert arbete på söndagen och tillbe Gud, samtidigt som ni vet, att det inte finns ett enda ord i Bibeln, som visar, att söndagen är något annat än en vanlig arbetsdag. Då samtycker ni till att ta emot djurets märke och avstår från Guds sigill. Om vi tar emot detta märke på vår panna och på vår hand, så måste den dom, som har uttalats över den olydige falla över oss. Men den levande Gudens sigill är på dem, som samvetsgrant håller Herrens sabbat.    
 "Och HERREN såg att människornas ondska var stor på jorden och att deras hjärtans alla tankar och avsikter ständigt alltigenom var onda." 1Mos. 6:5. Och Herren sade: "Människorna, som jag har skapat skall jag utrota från jordens yta, ja, både människor och fyrfotadjur, kräldjur och himlens fåglar. Jag ångrar att jag har gjort dem." 1 Mos. 6:7. De skulle utrotas, eftersom de hade fördärvat den jord, som Gud hade skapat för att rättfärdiga människor skulle kunna glädja sig över den."    
 "Ty som det var på Noas dagar, så skall det vara vid Människosonens återkomst", förklarade Kristus. Matt 24:37. Och är det inte så? Alla, som läser tidningar, kan se en lång lista över förbrytelser - dryckenskap, stölder, rån, förskingringar, mord. Det händer att hela familjer mördas för att människors begär efter pengar eller ägodelar, som inte tillhör dem, skall tillfredsställas. Världen har verkligen blivit, som den var i Noas dagar, därför att människorna öppet åsidosätter Guds bud."    
Söndagen är ett barn av påvedömet. Den har funnit näring och omhuldats av den protestantiska världen som ett äkta, oförfalskat krav från Jehova, men den saknar grund i Guds Ord. Den kristna världen sätts på prov genom sitt sätt att förhålla sig till denna sak. Gud vädjar till människor att undersöka Skriften för att finna bevis för att upprätthålla söndagen. De, som söker med en önskan om att finna sanningen, kommer att se, att de tidigare har litat på traditionen och har godtagit en förordning från påvemakten. De, som med ångerfulla hjärtan söker i Guds ord efter sanningen, kommer att ta emot välsignelse från Gud. Deras karaktärer blir formade efter den gudomliga förebilden. Sinnet befinner sig i ett tillstånd av ständigt framåtskridande. Genom att se på Jesus som sin förebild förvandlas de till gudomlig likhet. Deras utbildning har börjat på jorden för att fortsätta i skolan där ovan.     
Beroende på hur sanningssökaren går framåt i sin forskning, kommer han att se, att "logiska slutsatser, traditioner, antaganden och människors talesätt har döpt söndagen till sabbat. Ju allvarligare och öppnare denna fråga dryftas, desto klarare kommer människor, som är benägna att bedöma vad de ser, att se att det inte finns det minsta bevis i Guds Ord, som ger stöd åt söndagen som vilodag. Gud har aldrig helgat den dagen. De, som håller den, offrar främmande eld till Gud i stället för helig eld. Gud har aldrig sagt: "Håll veckans första dag helig." Han sade: "Mina sabbater skall ni hålla, ty de är ett tecken mellan mig och er från släkte till släkte, för att ni skall veta att jag är HERREN som helgar er."2 Mos. 31:13."    
Detta ämne öppnar sig för den som allvarligt söker sanningen. Det blir allt klarare för honom, att Gud inte har bytt ut eller förändrat det, som har utgått från Hans läppar. Sanningssökaren kommer att se den helighet och välsignelse som har lagts på den sjunde dagen och hur nödvändigt det är att hålla den. Ju allvarligare Han forskar i detta ämne, desto mer överbevisad blir han om sanningen i Guds ord, sådan som den kommer till synes i de 10 budordens lag. Hans intresse för sanningen prövas och hans kärlek till Gud bevisas, allteftersom han går framåt. Om han överlåter sin vilja åt Guds vilja, kommer allt att bli bra.  Om han väljer att lyda Guds bud till varje pris, kommer hans frid och lycka att tillta.    
Många ursäktar sig för att de håller söndagen helig med att säga: "Min far och farfar var goda kristna, och de höll söndagen helig. De kommer att bli frälsta och jag är villig att ta den risken att göra, som de gjorde. Hela världen håller söndagen helig och jag är lika god som resten av medlemmarna i min kyrka." Men kommer dessa ursäkter att godtas på domens dag? - Nej, nej. Om deras fäder hade haft det ljus och det varningsbudskap, som Gud har sänt Sitt folk i de sista dagarna, så skulle de, om de var uppriktiga, gudfruktiga människor, ha lytt Guds bud. Våra fäder skall inte stå till svars för det ljus som de aldrig fick, eller för det varningsbudskap som de aldrig fick höra. Och skall deras seder och bruk räknas värda respekt endast därför att de har överlämnats från generation till generation? Kristus sade när Han talade om judarna: "Om jag inte hade kommit och talat till dem, skulle de inte ha synd, men nu har de ingen ursäkt för sin synd... Om jag inte bland dem hade gjort de gärningar som ingen annan har gjort, så skulle de inte ha synd. Men nu har de sett dem och har hatat både mig och min Fader."    
Särskilda sanningar har anpassats till de olika nationernas förhållanden allteftersom de har existerat. Sanningen för vår tid, som utgör ett test för människor i vår generation, utgjorde inte något test för människor i generationer, som levde långt tillbaka i tiden. Om det ljus, som nu lyser för oss med hänsyn till det fjärde budets sabbat, hade getts till svunna generationer, skulle Gud ha hållit dem ansvariga för det ljuset.     
Vi är endast ansvariga för det ljus, som lyser över oss. Guds bud och Jesu tro är en prövosten för oss. Om vi är trogna och lydiga, kommer Gud att glädja Sig över oss och välsigna oss som Sitt eget utvalda, särskilda folk. När fullkomlig tro, fullkomlig kärlek och lydnad finns i överflöd och arbetar i hjärtat på dem som är Kristi efterföljare, så kommer de att få ett mäktigt inflytande. Ljus kommer att strömma ut från dem och skingra mörkret runt omkring dem, genom att det förfinar och utvecklar alla, som kommer inom räckhåll för deras inflytande. Detta kommer att föra ut en kunskap om sanningen till alla, som är villiga att bli upplysta och gå på lydnadens ödmjuka stig.     
Stora välsignelser har utlovats till dem, som håller Guds sabbat helig. "Om du hindrar din fot på sabbaten att göra vad du har lust till på min heliga dag, om du kallar sabbaten din lust och förhärligar den till HERRENS ära, om du förhärligar den genom att inte gå dina egna vägar och inte göra vad du har lust till eller tala tomma ord, då skall du fröjda dig i HERREN, och jag skall föra dig fram över landets höjder och låta dig njuta av din fader Jakobs arvedel.  Så har HERRENS mun talat." Jes. 58:13-14.  

20 07 1897 Review and Herald Bered dig för att möta din Gud    
 "Spänn bältet om livet och håll lamporna brinnande. Var lika tjänare som väntar sin herre hem från bröllopsfesten och som genast är redo att öppna för honom, när han kommer och knackar på. Saliga är de tjänare som Herren finner vakande när han kommer. Amen säger jag er: Han skall fästa upp sina kläder och låta dem lägga sig till bords och själv komma och betjäna dem... Var också ni beredda, ty i sen stund då ni inte väntar det, kommer Människosonen." (Luk. 12:35-38, 40)    
Vi blir här uppmanade att inte bedra våra själar på de privilegier och rättigheter, som Herren har ställt till vårt förfogande, för att vi skall kunna bli rika i tron som arvingar till löftet. Vi skall vaka som om vi väntade en tjuv på natten. De första tecknen på andlig dåsighet måste på allvar övervinnas. Den första benägenheten till andlig lättja måste med bestämdhet motstås. "Vakna upp och håll dig vaken!" uppmanar oss aposteln. Varje ögonblick måste vi vara troget sysselsatta. "Men den som håller ut intill slutet skall bli frälst." Det sägs, att vi skall arbeta på vår egen frälsning.  Den kraft, vi skall göra det med är tydligt beskriven: "Ty Gud är den som verkar i er, både vilja och gärning, för att hans goda vilja skall ske."     
Många går miste om mycket genom att växa mindre ivrigt, mindre brinnande och nitiskt för Gud och till sina medmänniskors bästa. Låt alla vaka och be, genom att ge akt på sitt nuvarande och eviga bästa genom att motstå varje frestelse. Låt dem se upp för att nöja sig med krampaktiga ansträngningar för att tjäna Gud. Genom att överlämna sig till tillfälliga impulser och ge efter för lidelsefulla ord och onaturliga handlingar ödelägger de sina möjligheter till det välsignade hoppet.     
De, som vill vara beredda att möta sin Herre, måste hålla sina lampor fyllda med nådens olja. Det var en försummelse av detta, som skiljde de oförståndiga jungfrurna från de förståndiga. De hade lampor, men ingen olja. Deras karaktärer kunde inte bestå provet. De förståndiga jungfrurna hade inte endast en insiktsfull kunskap om sanningen, utan genom den nåd, som Jesus Kristus gav dem, växte deras tro, tålamod och kärlek till. Deras lampor fylldes på nytt genom deras levande förbindelse med Världens Ljus. Medan de oförståndiga jungfrurna vaknade upp för att finna sina lampor endast svagt brinnande, eller gick ut i mörkret, så gick de förståndiga jungfrurna in till festen med sina lampor brinnande strålande klart och sedan stängdes portarna. Medan de i hög grad gladde sig över ljudet av brudgummens röst, anslöt de sig till bröllopsprocessionen.     
Den olja, som de förståndiga jungfrurna fyllde sina lampor med, symboliserar den Helige Ande. "Ängeln som talade med mig kom tillbaka, och han väckte mig som när någon väcks ur sömnen. Han sade till mig: ´Vad ser du´? Jag svarade: ´Jag ser en ljusstake, helt av guld, med sin oljeskål upptill och med sina sju lampor. Sju rör går till de särskilda lamporna däruppe. Två olivträd sträcker sig över den, ett på högra sidan om skålen och ett på vänstra´. Och jag frågade ängeln som talade med mig: ´Vad betyder dessa, min herre´? Ängeln som talade med mig svarade: ´Förstår du inte vad de betyder´? ´Nej, min herre´, sade jag. Jag frågade honom: ´Vad betyder dessa två olivträd till höger och till vänster om ljusstaken´? Och jag frågade honom igen: ´Vad betyder de två olivkvistarna intill de gyllene rännor som den gyllene oljan rinner ner igenom´? Då sade han till mig: ´Förstår du inte vad de betyder´? Jag svarade: ´Nej, herre´! Då sade han: ´Dessa två är de smorda som står inför hela jordens Herre.´"(Sak. 4,1- 5 och 11-14)    
De två smorda står vid sidan av hela jordens Herre och har den ställning, som en gång gavs till Satan som den smorde, beskyddande keruben. Med hjälp av de heliga varelser, som omger Herrens tron, upprätthåller han en oavbruten förbindelse med jordens invånare. Den gyllene oljan betyder den nåd, med vilken Gud håller de troendes lampor försedda, så att de inte skall fladdra och slockna. Om det inte var för denna heliga olja, som utgöts från himlen i den Helige Andes budskap, så skulle det ondas krafter helt och hållet behärska människorna.     
Gud blir vanärad, när vi inte vill ta emot den kontakt med Honom, som Han vill upprätta med oss. När vi gör det, vägrar vi att ta emot den gyllene olja, som Han öser ut i våra själar för att få förbindelse med dem i mörkret. När kallelsen kommer: "Se, brudgummen kommer! Gå ut och möt Honom", då kommer de, som inte har tagit emot den heliga oljan och som inte högt har uppskattat Kristi nåd i sina hjärtan, liksom de oförståndiga jungfrurna, att finna att de inte är beredda att möta sin Herre. De har inte i sig själva kraft att skaffa sig oljan och deras liv lider skeppsbrott. Om man däremot ber om Guds Helige Ande, om vi liksom Mose enträget ber: "Visa mig din härlighet!" så kommer Guds kärlek att bli utgjuten i våra hjärtan. Genom de gyllene rännorna kommer den gyllene oljan att förmedlas till oss. "Inte genom styrka, inte genom kraft, utan genom min Ande, utan genom min Ande, säger HERREN Sebaot."  Genom att ta emot strålarna från Rättfärdighetens Sol lyser Guds barn som ljus i världen.     
Endast genom att lära känna Gud här kan vi förbereda oss för att möta Honom vid Hans återkomst. "Detta är evigt liv", säger Kristus, "att de känner dig, den ende sanne Guden, och den som du har sänt." Men många av dem, som bekänner sig till att tro på Jesus, känner inte Gud. De har endast en ytlig religion. De älskar inte Gud. De studerar inte Hans karaktär. Därför vet de inte, hur de skall förtrösta på Honom eller hur de skall se och leva. De vet inte, vad det innebär att vila i kärlek eller att vandra i tro. Tillfällen att höra och ta emot budskap om Guds kärlek värdesätts inte och tas inte till vara. De brister i förståelse för, att det är deras plikt att ta emot för att kunna berika andra. De har inte den tro, som har getts till dem, som tar emot Kristus som sin personlige Frälsare. Därför håller de inte de sista sex buden. De vandrar inte i kärlek till sina trossyskon. De vet inte, vad det innebär att ta på sig Kristi ok och lära av Honom. De liknar Honom inte i sin karaktär. De tar inte emot Honom som den, som tar bort deras synder och ger dem Sin rättfärdighet.      
Världen äger inte vishet så att den känner Gud. Många har yttrat sig vältalande om Honom, men deras skenbart fungerande sunda förnuft och deras fyndiga argument leder ingen människa närmare Honom, eftersom de inte själva står i en levande förbindelse med Honom. Eftersom de tror om sig själva, att de är visa, blir de dårar. Deras felaktiga intryck och ofullkomliga kunskap om Gud leder dem inte till att få del av Hans gudomliga natur. Deras liv står inte i överensstämmelse med Hans väsen. En korrekt kunskap om Gud består inte i att framföra en berättelse i andra hand utan i att förmedla insiktsfull kunskap utifrån egen erfarenhet.     
I Sin undervisning och Sina mäktiga gärningar är Kristus en fullkomlig uppenbarelse av Gud. Kristus förklarar genom den inspirerade evangelisten: "Ingen har någonsin sett Gud". "Den Enfödde, som själv är Gud, har gjort honom känd." "Ingen känner Sonen utom Fadern. Inte heller känner någon Fadern utom Sonen och den som Sonen vill uppenbara honom för." Dessa ord visar, hur viktigt det är att studera Kristi karaktär. Endast genom att lära känna Kristus kan vi lära känna Gud.     
Som vår representant står Kristus på högsta möjliga grund. Då Han kom till världen som Guds sändebud, höll Han Guds frälsning i Sin hand. Hela mänskligheten hade överlämnats till Honom, eftersom Han var Guds fullhet. Han är Världens Ljus och Han kom för uppenbara Guds fullhet för världen. Om ljuset inte hade varit dolt, skulle världen ha gått under.  Men det är Guds plan, att människan inte skall gå under utan ha evigt liv.     
Så fullkomligt uppenbarade Kristus Fadern, att de tempelvakter, som fariséerna sände ut för att gripa Honom, entusiasmerades av Hans närvaro. Under den Helige Andes överbevisande kraft glömde de sin uppgift. När de såg ljuset från Guds härlighet omge Hans person och hörde de nådiga ord, som kom från Hans läppar, älskade de Honom. När de vände tillbaka utan Honom frågade fariséerna dem: "Varför har ni inte fört hit honom?" Då svarade de: "Aldrig har någon människa talat som han." När vi betraktar Jesus, kommer vi att förvandlas efter Hans avbild och bli beredda att möta Honom vid Hans återkomst.     
Nu är det dags att förbereda sig för vår Herres ankomst. Beredskap att möta Honom kan inte uppnås på ett ögonblick. Som förberedelse för denna högtidliga scen krävs vaksam väntan, kombinerad med allvarligt arbete. Kombinationen av dessa två saker fullkomnar oss i Kristus. Aktivitet och andaktsliv måste vara förenade som det mänskliga och gudomliga i Kristus. På så sätt förhärligar Guds barn Honom. Mitt i livets besvärliga situationer kommer deras röster att höras, när de förmedlar uppmuntran, hopp och tro. Viljan och känslorna kommer att överlämnas till Gud. På så sätt gör de sig beredda att möta sin Herre och när Han kommer, kommer de i glädje att utbrista: "Se, här är vår Gud! Honom väntade vi på, han skall frälsa oss. Ja, här är HERREN som vi väntade på. Låt oss vara glada och fröjdas över hans frälsning." (Jes. 25: 9)     
 "Herren dröjer inte med att uppfylla sitt löfte, så som en del menar. Nej, han har tålamod med er, eftersom han inte vill att någon skall gå förlorad utan att alla skall få tid att omvända sig. Men Herrens dag kommer som en tjuv, och då skall himlarna försvinna under våldsamt dån och himlakropparna upplösas av hetta och jorden och de verk som är på den inte mer finnas till. Då nu allt detta går mot sin upplösning, hur heligt och gudfruktigt skall ni då inte leva, medan ni väntar på Guds dag och påskyndar dess ankomst - den dag som får himlakroppar att smälta av hetta. Men nya himlar och en ny jord där rättfärdighet bor, väntar vi efter hans löfte. Därför, mina älskade, eftersom ni väntar på allt detta, gör allt ni kan för att leva i frid, rena och oförvitliga inför honom." (2Pet. 3:9- 14)  

31 08 1897 Review and Herald Vad Uppenbarelseboken betyder för oss    
"Detta är Jesu Kristi uppenbarelse, som Gud gav Honom för att visa Sina tjänare vad som snart måste ske. Han gjorde det känt genom att sända sin ängel till sin tjänare Johannes, som har vittnat om Guds Ord och Jesu Kristi vittnesbörd, allt vad han själv har sett. Salig är den, som läser upp och saliga är de som lyssnar till profetians ord och tar vara på det, som är skrivet i den. Ty tiden är nära." (Upp. 1:1- 3)    
Många är av den åsikten, att Uppenbarelseboken är en förseglad bok. Därför vill de inte offra tid och studium på dess mysterier. De säger, att de alltid ser fram emot frälsningens härlighet och att de mysterier, som uppenbarades för Johannes på ön Patmos är mindre värda att betraktas än denna.     
Men det är inte så Gud betraktar denna bok. Han förklarar: "För var och en som hör profetians ord i denna bok betygar jag: Om någon lägger något till dessa ord skall Gud på honom lägga de plågor som det är skrivet om i denna bok. Och om någon tar bort något från de ord som står i denna profetias bok, skall Gud ta ifrån honom hans del i livets träd och i den heliga staden, som det står skrivet om i denna bok. Han, som betygar detta säger: ´Ja, jag kommer snart!´" (Upp. 22:18- 20)    
Uppenbarelseboken uppenbarar det för världen, som har varit, som är och som skall komma. Det är avsett som undervisning för oss, som befinner oss nära världshistoriens slut. Den bör studeras med vördnadsfull fruktan. Vi är gynnade genom att vi känner till vad som har skrivits för att ge oss undervisning. Men behandlar vi Herrens Ord med den vördnad, som tillkommer Honom och med den tacksamhet, som det behagar Gud att se? "Hela Skriften är utandad av Gud och nyttig till undervisning, till bestraffning, till underrättelse och till fostran i rättfärdighet, för att gudsmänniskan skall bli fullt färdig, väl rustad för varje god gärning." (2 Tim. 3:16)    
Herren själv uppenbarade Uppenbarelsebokens mysterier för Sin tjänare Johannes och Han bestämmer, att mysterierna skall kunna studeras av alla. I denna bok skildras scener, som nu tillhör förfluten tid, samt några av evighetsintresse, som äger rum runt omkring oss. Andra av dess profetior kommer inte att nå fram till sin fullbordan förrän vid tidens slut, när den sista stora striden mellan mörkrets makt och himlens Furste äger rum.     
Slutstriden kommer att föras mellan dem, som håller Guds bud och har Jesu tro och den fallna makt, som vill bedra alla som bor på jorden. "Det gör stora tecken och får till och med eld att falla från himlen ner på jorden i människornas åsyn. Genom de tecken det har fått makt att göra inför vilddjuret vilseleder det dem som bor på jorden. Det befaller jordens invånare att göra en bild åt vilddjuret, som har ett sår av ett svärd men levde. Och det fick makt att ge livsande åt vilddjurets bild, så att bilden till och med kunde tala och låta döda alla dem som inte tillbad vilddjurets bild. Och det tvingar alla, små och stora, rika och fattiga, fria och slavar, att ta emot ett märke på högra handen eller på pannan, så att ingen kan köpa eller sälja utom den som har märket, vilddjurets namn eller dess namns tal." (Upp. 13:13- 17)    
Vi står på tröskeln till stora och allvarliga händelser. Många av profetiorna håller på att uppfyllas i snabb följd. Varje kraftelement håller på att sättas i arbete. Den historia som hör förfluten tid till, kommer att upprepas, gamla motsättningar kommer att få nytt liv och faror kommer att omge Guds folk på alla sidor. Intensitet behärskar den mänskliga familjen. Den genomtränger allt på jorden. Och till vad? - Spel, lek och nöjen. Människor jäktar och samlas i stora mängder och tävlar om mästerskapet. Det, som är allmänt och förgängligt, upptar deras uppmärksamhet, så att ting av evigt intresse knappt kan ägnas en tanke. Mänskliga varelser, som har energi, målmedvetenhet och uthållighet, kommer att använda all den kraft som de har fått av Gud, i samarbete med Satans härsklystnad för att göra Guds lag ogiltig. Bedragare i alla samhällsskikt och av alla sorter kommer att göra anspråk på att vara värdiga och sanna och det allmänna och orena kommer att öka kraftigt jämfört med det sanna och heliga. På det sättet kommer det oäkta att accepteras och den sanna normen för helighet kommer att kasseras, liksom Guds Ord åsidosattes av Adam och Eva på grund av Satans lögn.     
Många har så länge valt sina egna normer och förnekat den ofelbara norm, som skall döma dem på den sista dagen, att de själva blir bedragna. De feltolkar Guds Ords lärdomar och motsätter sig ständigt Hans bud. De upphöjer människors föreskrifter. Uttalanden från många bekännande evangeliska präster visar en större bitterhet och ett djupare förakt för Guds lag än vanligt. Som på Davids tid blir denna lag föraktad. Den behandlas som en nyhet och förnekas som levnadsregel.     
De, som en gång har varit överbevisade om sanningen men motstått den Helige Andes påverkan, vandrar och arbetar i samarbete med Satan, den förste avfallne. Bländade av hans spetsfundigheter, som en gång befann sig i den himmelska tronsalen, ansluter de sig till hans led. Aposteln Paulus talar om detta och säger: "Men Anden säger tydligt att i de sista tiderna kommer somliga att avfalla från tron och hålla sig till villoandar och till onda andars läror. De kommer att förledas av hycklare och lögnare, som är brännmärkta i sina samveten." De, som har vänt sig bort från ett tydligt "så säger HERREN" kommer att bländas av vidskeplig tro i alla slags avfall och kommer att ledas in i den fruktansvärda synd, som Guds Ord framställer som att vara drucken av de heligas blod."    
När denna fiendskap mot Guds lag blir så intensiv, kan vi veta, att Satan genomsyrar mänskliga sinnen med samma hat mot sanningen och Guds föreskrifter, som vände Kains hjärta mot hans bror Abel. I vår tid med tilltagande överträdelser av Guds lag, är det viktigt, att vi var och en närmar oss Gud. Hans röst kan höras, då den säger: "Kom mitt folk och gå in i dina kamrar, stäng igen dörrarna efter dig. Göm dig ett ögonblick, till dess vreden har gått förbi. Ty se, HERREN kommer ut ur sin boning för att straffa jordens invånare för deras missgärning. Jorden skall blottlägga sina blodskulder och inte längre dölja sina dräpta." (Jes. 26:20- 21) Det är möjligt för människor att gå så långt i olydnad, att det blir nödvändigt för Gud att stå upp och låta dem veta, att Han är Gud och att Han kommer att ingripa och bestraffa världen för dess överträdelser.    
Den tid närmar sig nu, då Gud kommer att försvara Sin ära och göra ett slut på denna orättfärdighet. Om denna tid talar aposteln Paulus, när Han säger: "Om tider och stunder, bröder, behöver vi inte skriva till er. Ni vet själva mycket väl att Herrens dag kommer som en tjuv om natten. När folk säger: "Fred och trygghet", då drabbas de av undergång lika plötsligt som smärtan kommer över en kvinna som skall föda, och de slipper inte undan." (1 Tess. 4:1- 3) När alla är uppslukade av spänningen i en hästkapplöpning, när begeistringen över cricketspelet är som störst, när lidelserna i spelhallen är starka, när sällskap ger sig hän åt lyxiga fester och rumlandet är på högsta nivå, när alla glömmer Gud och evigheten och "Frid och trygghet" är det rop som hörs, då skall undergången plötsligt drabba dem "och de slipper inte undan."    
Kommer Guds sanna barn att föras bort av den tilltagande orättfärdigheten? Kommer den som är utvald av Gud att frestas av det utbredda förakt, som han ser riktat mot lagen? Nej! Det rådande avfallet kommer att fylla hans själ med en iver för Guds ära. Han ser, att det himmelska universumet är upprört av harm över otacksamheten hos den människa, för vilken Herren har gjort så mycket. Guds lag blir för honom dyrbarare, när oheliga fötter trampar på den. Genom att den förbises och föraktas av somliga människor, kommer den att värdesättas och äras av andra. "... de har gjort din undervisning om intet. Därför håller jag alla dina befallningar för rätta, jag hatar lögnens alla vägar." (Ps. 119:128- 128)    
Jesus, som inte visste av synd, och i vars mun det inte fanns någon skuld, kom för att så sanningens säd i världen. När Han beskylldes för ondska av fariséerna, stod Han frimodig inför Sina anklagare och sade: "Vem av era kan överbevisa mig om synd? Om jag talar sanning, varför tror ni mig inte?" Guds överbevisande makt hade rört dessa lärares hjärtan djupt, men de vände hårdnackat sina ansikten bort från ljuset. De motstod Guds helige Andes arbete. De hade fått tillräckligt många bevis på Kristi gudom. Ytterligare bevis skulle inte ha förändrat deras likgiltiga känslor utan bara gjort dem förhärdade i deras otro."     
Kristus förklarade: "Om ni vore blinda, skulle ni inte ha någon synd. Men nu säger ni att ni ser. Därför står er synd kvar." (Joh. 9:41) "Om jag inte ibland dem hade gjort sådana gärningar som ingen annan har gjort, så skulle de inte ha någon synd. Men nu har de sett dem och har hatat både mig och min Fader." (Joh. 15:24) Till Sina lärjungar sade Han: "Om ni håller mina bud, förblir ni i min kärlek." (Joh. 15:10) "Den som säger: ´Jag känner honom´ och inte håller fast vid hans bud, han är en lögnare och sanningen är inte i honom." (1 Joh. 2:4)    
Vi vet, att världen är sinnlig och fördärvad och älskar mörkret mer än ljuset, eftersom dess gärningar är onda. Irrläror och falska profeter föredras framför Kristi evangelium. Men skall vi förkasta den norm för karaktären, som Himlens Gud har gett till vår värld och våga upprätta en norm efter mänskliga påfund? Gud vill, att Hans folk, som håller lagen, skall resa sig upp och möta den kritiska situationen och samarbeta med de himmelska varelserna genom att lyfta fram rättfärdighetens norm och framhålla himlens budskap för världen.     
Var och en borde känna, att det krävs av honom, att han ägnar varje timme åt Kristi tjänst. Guds Son gavs till oss, för att vi skulle pånyttfödas, förfinas, utvecklas och förädlas, eftersom Gud inte kan ta bort vår synd, om vi inte samarbetar med Honom. Varje människas fråga borde vara: "Är jag renad från synd? Hatar jag synd och älskar rättfärdighet? Är jag beredd att offra vad som helst för detta fullkomliga att få lära känna Kristus Jesus, min Herre? Bekännande kristna, som har ett splittrat hjärta, kommer inte att vara i Herrens här, för Herren godtar inte en sådan värvning. Detta är inte en sentimental och krampaktig tjänst. I dessa tider behöver vi en försäkran från himlen, som sätter oss i stånd till att stå fasta i den tro, som en gång överlämnades till de heliga.     
Den välsignelse, som har uttalats över dem, som håller Guds lag, är: "Saliga är de som tvättar sina kläder. De skall få rätt till livets träd och få komma in i staden genom dess portar." (Upp. 22:14) "Och jag såg, och se, Lammet stod på Sions berg och med Lammet etthundrafyrtiofyra tusen som hade hans namn och hans Faders namn skrivet på sina pannor ... I detta visar sig de heligas uthållighet: de håller fast vid Guds bud och tron på Jesus." (Upp. 14:1, 12)   

28 09 1897 Review and Herald Predika Ordet    
Varje bok i skriften är inspirerad av Gud och till nytta när man undervisar, vederlägger, vägleder och fostrar till ett rättfärdigt liv, så att den som tillhör Gud blir fri från sina brister och rustad för alla slags goda gärningar" (2 Tim 3:16).    
Guds Ord är som en skattkista. Det är ett ljus som lyser i mörkret. Det är bättre att försumma något som är av tillfällig natur än att försumma att utforska Skriften. Gud har ordnat så att genom studier i Bibeln skall viktiga sanningar uppenbaras för hans mänskliga tjänare. Mitt hjärta värker när jag ser att även bland de som säger sig vänta på Jesu återkomst på himmelens skyar, finns det de som tillåter sina sinnen att upptas av sådant som bara är påhittat. Världen är full av sådana böcker, men Gud har gett oss en speciell uppgift att utföra, och vi ska inte ägna oss åt bisaker, och lägga ner tid och arbete på att sälja böcker som inte ger något ljus. Kristendomen är något mycket praktiskt, och de som har tagit emot Kristus, borde vandra som han vandrade. Vi borde vara helhjärtat engagerade i Guds verk. "När nu allt detta skall upplösas, då måste ni leva heligt och fromt på alla sätt medan ni väntar på Guds dag och påskyndar dess ankomst" (2 Pet 3:11) .    
Gud brukar inte vanligtvis göra under för att föra ut sin sanning. Om odlaren försummar att bearbeta marken efter att sådden är utförd så gör inte Gud några underverk för att motverka det som säkert blir resultatet av en sådan försummelse. När det blir dags att skörda finner han sitt land utan nämnvärd skörd. Gud verkar enligt de stora principer som han förklarat för den mänskliga familjen, och det ligger på oss att föra till mognad visa planer, och använda de medel genom vilka Gud skall frambringa säkra resultat. De som inte anstränger sig speciellt, utan bara väntar på att den Helige Ande ska driva dem till verket, kommer att gå förlorade i mörkret. Inte sitta och rulla tummarna Vi skulle kunna fråga dem som väntar på ett under: Vilka av de medel som Gud ställt till deras förfogande har de använt sig av? Vi kunde fråga dem som hoppas på ett övernaturligt verk och som bara säger "tro, tro", om de har överlämnat sig själva åt Guds uppenbarade påbud. Herren har sagt "Du skall" och "du skall icke". Alla borde studera liknelsen om talenterna och inse att Gud har givit varje människa sin uppgift! var och en har han anförtrott sina gåvor och genom att använda sina förmågor, så kan man öka sin effektivitet. Ni ska inte sitta still och inte göra någonting i Guds verk. Det finns arbete, viktigt arbete att göra för Mästaren när det gäller att övervinna onda vanor som fördöms i Guds Ord, och att göra det goda som där är påbjudet. På det individuella planet måste ni kämpa emot det onda, lösgöra er från allt skadligt sällskap, studera Guds Ord och be om gudomlig hjälp i striden mot världen, det egna jaget och djävulen. Ni behöver dagligt ljus från Gud för att kämpa trons goda kamp.    
Den som inte uträttar något förrän han känner sig speciellt tvingad till att göra något för Gud kommer aldrig att utföra något. Gud har givit sitt Ord, så skulle inte det vara tillräckligt? Kan ni inte höra hans röst genom hans Ord? Om ni vill använda de medel Gud har ställt till förfogande och ivrigt söka i Skriften, med den bestämda avsikten att lyda sanningen, så kommer ni att förstå om en trospunkt kommer ifrån Gud eller ej, men Gud kommer aldrig att utföra ett underverk bara för att tvinga er att se hans sanningar. Gud har, genom att utge sin ende Son till att dö på Golgata kors, gjort det möjligt för varenda människa att bli frälst. Kristus dog för en fallen värld, och genom Kristi förtjänst har Gud bestämt att människan skulle få ett andra försök, en andra prövotid, en andra chans att visa om hon vill följa Guds bud, eller vandra på överträdelsens stig som Adam gjorde. Genom ett oändligt stort offer har Gud gjort det möjligt för människan att leva ett helgat liv redan nu. De som vill stadfästa sitt val för det kommande livet, kan stadfästa det genom sin lydnad för Guds bud. Starka känslor, starka impulser eller längtan efter himlen, när man lyssnar till en beskrivning av allt det underbara i det kommande livet, bevisar inte att man är utvald att sitta ner med Jesus Kristus på hans tron. Om ni vill känna gudsfruktans hemlighet, skall ni efterleva det som blivit uppenbarat.  Villkoren för evigt liv har klart och tydligt fastställts.  Jesus säger: "Om ni älskar mig, håller ni fast vid mina bud. ... Den som har mina bud och håller fast vid dem, han är den som älskar mig. Den som älskar mig skall bli älskad av min Fader, och jag skall älska honom och uppenbara mig för honom. ... Om någon älskar mig, håller han fast vid mitt ord, och min Fader skall älska honom, och vi skall komma till honom och ta vår boning hos honom. Den som inte älskar mig håller inte fast vid mina ord. Det ord som ni hör är inte mitt utan kommer från Fadern som har sänt mig." - Joh 14:15, 21, 23, 24.  Här är de villkor med vilka var och en kan utses till evigt liv.  Er lydnad för Guds bud kommer att bevisa att ni är förutbestämda till ett härligt arv.  Ni är utvalda till att vara Guds medarbetare, att arbeta samstämmigt med Kristus, att ikläda er hans ok, att lyfta hans börda, och att följa i hans fotspår.  Ni har försetts med medel varigenom ni kan ta reda på vad ni skall göra för att göra er kallelse och utkorelse fast.  Sök i Skrifterna, så kommer ni finna att inte en av Adams söner eller döttrar utses till frälsning genom olydnad för Guds bud.    
Skulle Gud frälsa människor som är olydiga, efter att han beviljat dem en andra prövning, som sätter människor på prov i detta livet, skulle de misslyckas med att beakta hans auktoritet i det framtida livet.  De som otrogna mot Kristus i denna värld skulle vara otrogna mot honom i världen som kommer, och skulle skapa ett andra uppror i himmelen.  Människor har historian om Adams olydnad och fall framför sig, och på grund av detta borde de varnas från att våga sig nära överträdelse av Guds lag.  Jesus Kristus har dött så att alla människor får ett tillfälle att göra sin kallelse och utkorelse fast; men rättfärdighetens nivå i denna evangeliska tidsålder är intet lägre än den var i Adams dagar, och himmelen kommer att vara belöningen för lydnad.    
Världen ogiltigförklarar Guds lag, men kristna är utvalda till tro, lojalitet och helgelse. De är utvalda till att lyda Guds bud, även om det skulle innebära att de måste ta på sig sitt kors.    
Bibeln - precis som det står - skall vara vår vägvisare. Ingenting är så beräknat att öppna våra sinnen och stärka intellektet som att studera Bibeln. Inga andra studier kommer att upphöja själen så, och ge kraft till våra förmågor, som studiet av levande Guds Ord. Tusentals förkunnare av evangeliet har ett förkrympt sinne därför att de har tillåtits uppehålla sig kring alldagliga ting, och inte blivit tränade i att söka efter dolda skatter i Guds Ord. När sinnet aktiveras genom studier i Guds Ord, kommer förståndet att växa till, och de högre förmågorna utvecklas så att de kan förstå upphöjda och förädlande sanningar. Det beror på innehållet i det som sinnet sysselsätter sig med, om det leder till ett förkrympt eller ett utvidgat sinne. Om sinnet inte byggs upp genom kraftiga och ihärdiga ansträngningar i sökandet att förstå vad som är sanning, genom att jämföra text med text, kommer det förvisso att krympa ihop och förlora sin spänst. Vi borde ge våra sinnen i uppgift att söka efter sanningar som inte ligger direkt på ytan.    
Pastorer som undervisar om Bibelns sanningar för vår tid, delar med sig av ett mycket allvarligt budskap, och de behöver träna sina sinnen så att de kan förstå det underbara ämnet om frälsningen. De måste förstå vad det är människan ska frälsas ifrån, och hur hon skall föras tillbaka till Guds paradis. Det var genom olydnad som människan föll; men kommer en fortsatt olydnad att göra henne godtagbar inför Gud? Kommer fortsatt överträdelse att göra henne passande för himlen?    
Låt pastorerna predika Guds Ord. "Jag uppmanar dig allvarligt vid Gud och Kristus Jesus, som skall döma levande och döda, och inför hans uppenbarelse och hans rike: predika ordet, träd fram i tid och otid, bestraffa, tillrättavisa och förmana, med allt tålamod och all undervisning" (2 Tim 4:1, 2, FB). Pastorer ska inte predika människomeningar, inte berätta historier, inte ge några "teaterföreställningar", inte visa upp sitt eget jag; utan som om de vore i Guds och Herrens Jesu Kristi närvaro skall de predika Ordet. Låt dem inte föra in lättsinniga skämt i sin förkunnarg ärning, utan låt dem predika Ordet på ett sådant sätt att det lämnar ett allvarligt intryck i åhörarnas hjärtan. Låt dem inte presentera sina egna tankar och underliga idéer som om de vore Guds Ord, utan låt dem presentera Guds rena Ord, i all uppriktighet.    
Paulus nämner några förkunnare som förvrängde Skriften, men när de skall stå inför honom som dömer hela jorden, för att stå till svars för sitt verk, kommer de att önska att de inte hade behandlat Guds Ord på ett vilseledande sätt. Herrens trogna tjänare kommer att hörsamma uppmaningen som gavs till Timoteus, "Träd fram i tid och otid" - 2 Tim 4:2.  De kommer att ta fasta på tillfällen vid utnämnda tider, och utanför tiderna när de är på ensliga platser längs vägen, eller hos familjer som de skall besöka.  Genom personligt arbete kommer de att trycka hem sanningen till samvetet med fullt allvar, och med en ivrig ande förklara att, om hörsammad, kommer den att utverka människans frälsning, och om försummad, hennes fördömmelse.  De måste inte bara varna människor, men "övertyga, tillrättavisa och förmana, med allt tålamod och all undervisning." - 2 Tim 4:2. Många, många tillfällen tas inte tillvara därför att pastorerna inte anser det vara rätta tillfället, men även under de mest ogynnsamma förhållanden, kan Herren få ett sanningens ord att slå rot i samvetet på den som lyssnar. "Så ut din säd på morgonen, och låt inte armen vila på kvällen. Du vet inte vad som lyckas bäst, det ena eller det andra, eller om båda blir lika bra" (Pred 11:6) .    
Satan kan utrusta människor med otaliga ursäkter och undanflykter för att få dem att försumma sin plikt att säga ett varnande ord till dem som felar, och att presentera sanningen som den är i Jesus Kristus till själar som håller på att gå förlorade. Den pastor som tycker om att hålla långa predikningar utsätter sig för faran att predika så länge, som om det stora antalet ord var det enda viktiga, att han blir så uttröttad själv att han inte kan varken hålla reda på sin disposition eller ha ork att engagera sig personligen när han har möjlighet att kommunicera från hjärta till hjärta med sina åhörare. Pastorn skall vara beredd att öppna Bibeln, och efter vad situationen kräver, från den läsa om förebråelse, tillrättavisning, varning eller tröst för dem som lyssnar. Han skall undervisa om sanningen, och dela upp Ordet i rättvisa bitar, och mäta ut lagom stora portioner som kan vara som mat i rätt tid för dem han har att göra med. Skygga inte för de svåra uppgifterna Alltför många pastorer undlåter att troget ta hand om dem de kommer i kontakt med. De överlåter åt andra pastorer att ta itu med de svåra sakerna; därför att de inte vill riskera att förlora den fina vänskap de har med dem de arbetar för. Om pastorer kunde ta itu med dem som felar, vid rätt tidpunkt, skulle de undvika att felsteg läggs på hög, och på så sätt rädda själar från att dö. Om en pastor undlåter att tillrättavisa om något, och sedan kommer nästa pastor och tar upp saken, så kommer den tillrättavisade att tycka att den första pastorn som inte tog upp saken, var en bra pastor. Men så är det inte; han var bara en predikant, inte en pastor som samarbetar med Gud för att skaffa bort synden. Med Jesu ödmjukhet skall du utföra det arbete som kommer att visa att du tar din pastorsuppgift på allvar. Du skall visa äkta hjärtesorg över synden, utan att visa prov på någon ohelig passion för att förebrå den som felar. Alla dina ansträngningar måste utföras med tålamod och lära; och om du bara ser ett magert resultat av ditt arbete, så ska du inte bli missmodig. Denna erfarenhet kräver att man visar prov på långmodighet och tålamod. Fortsätt arbeta, var finkänslig, visa gott omdöme, inse när man ska tala och när man ska tiga.    
Paulus uppmanade Timoteus att "predika Ordet", men det var också en annan sak som skulle göras - "bestraffa, tillrättavisa och förmana, med allt tålamod och all undervisning" (2 Tim 4:2, FB). Detta uppdrag kan inte försummas utan vidare. Pastorer måste vara på plats i tid och otid i sin vakt på själar som om de skulle vara personligt ansvariga för dem. De måste visa stor försiktighet. Var på vakt överallt, se upp för Satans knep, så att du inte luras till att hoppa över de svåra uppgifterna. Svårigheter får inte skrämma dig eller slå ned modet på dig. Att ha ett välbalanserat sinne och en fast karaktär gör att man kan möta svårigheter, och genom att övervinna dem får man en rik erfarenhet. Utför en evangelists arbete - vattna och rensa kring de frön som redan såtts. När en ny församling har bildats, skall den inte lämnas ensam utan hjälp. Pastorn måste hjälpa till att utveckla förmågorna i församlingen, så att möten kan fortsätta att hållas på ett bra sätt. Timoteus uppmanades att resa från för- samling till församling, som en som skulle utföra uppgiften att bygga upp församlingarna i den allra heligaste tron. Han skulle utföra en evangelists arbete, och detta är ett ännu viktigare arbete än pastorns. Han skulle predika Ordet, men han skulle inte slå sig till ro i någon församling.    
Bestäm dig för att du ska inte hoppa över de svåra uppgifterna, och genom att inte vara trogen i ditt arbete, bidra till att någon själ går förlorad. Om vi är verkliga kristna, skall vi inom oss ha hans ande som dog för de döende. Vi skall älska dem som felar, och syndare, alltför mycket för att smickra dem och på så vis uppmuntra dem till att fortsätta med sina onda gärningar. Vi måste vaka över själar, som om vi skulle vara personligt ansvariga för dem. Vi måste se till att vi visar den kärlek som är helig och helgad, och inte den sorten som är sentimental. Det finns ett överflöd av dessa falska strömningar i världen, men de kommer inte från Gud. Vi måste veckla ut det standar som den Evige har gett oss att visa upp i världen. Om vi är trogna mot Gud i de små tingen, kommer vi att få ett heligt mod när vi förväntas fatta kloka beslut, och vi skall kunna vandra nära Gud, och samarbeta med Gud.  

1 02 1898 Review and Herald Återlösningsplanen    
Hur förunderlig är inte Guds återlösningsplan? Kristus såg, att världen i så hög grad hade tagit människornas sinnen i anspråk, att de inte kunde se sanningens sköna bild. Medan människor sov, hade Satan arbetat med sin förhäxande kraft för att införa traditioner och falska levnadsregler och hade begravt sanningen under en massa skräp. Kristus såg, att världen hade tagit Guds plats i människornas känslor och sinnen och hade skiljt själen från Gud. Guds kärlek blev därmed utdriven ur hjärtat och den eviga världen gick förlorad för deras inre syn. Kristus själv var Guds ord och visdom, och i Honom kom Gud själv ned från himmelen och iklädde Sig mänsklighetens kläder. Han gick in i den gåtfulla konflikten med Satan och hans härskaror, för att människor skulle förstå sanningens upphöjda ämne. Han räddade sanningen från irrlärornas sällskap och sände den befriad vidare till världen. Han fick den att stråla i sin egen medfödda klarhet och renhet, för han bestämde, att den skulle upplysa det täta mörkret på jorden och det djupa mörkret hos folket. Allt Hans arbete i dess många fält skulle få människan beredd att möta de heligas arv i ljuset. Hans ord om liv blev givet för att få det mörker, som tog överhand, att försvinna och det sanna ljuset att skina.     
Det har endast skrivits en kort berättelse om Kristi ord och gärningar under de tre och ett halvt år, som Han tillbringade med Sina lärjungar. Det finns många saker, som pennan inte har skrivit ned. Trots detta är denna korta berättelse om fakta full av liv och lärdomar och av det djupaste intresse för varje själ. Vi kan lära oss, hur Jesus tillbringade Sin tid från dag till dag, och vi kommer att finna en aktivitet, som skall överraska oss.     
Galileiska sjön var en plats, som Han ofta tog Sin tillflykt till i sällskap med sina lärjungar. Kapernaum, Khorasin och Betsaida var platser som Han i hög grad hedrade med Sina besök, eftersom de tog emot den största delen av Hans predikogärning. På dessa platser på ett visst avstånd från Judeens huvudstad, fann Frälsaren folk med en enkel smak, som lättare skulle anpassa sig till Hans arbete. I närheten av vadstället över Jordan gick den väg, på vilken resande från Damaskus till Jerusalem färdades. Här lyssnade människor från alla delar av världen till Hans ord. På så sätt var den dyrbara sanning, som Han kom för att uppenbara, som säd som blev sådd vid alla vatten.     
Apostlarna var Kristus personliga ledsagare. De reste med Honom från plats till plats genom alla Palestinas städer och byar. De deltog med Honom i Hans enkla kost och var vid vissa tider hungriga och trötta tillsammans med Honom. De följde Honom genom tättbefolkade gator, vid sjön och i den öde öknen. De såg Jesus i alla skeden av Hans liv. De var vittnen till Hans underverk och lyssnade till Hans undervisning. Det var Kristus avsikt, att dessa följeslagare tillsammans med Honom skulle bygga upp, stärka och främja Hans kungarike i världen. Därför gav Han Sina lärjungar i uppdrag att gå ut och föra med sig det budskap, som Han hade gett dem. Han bad dem höja sina röster till dem som handlar meningslöst och bryta förblindelsens förtrollning, genom att de förde med sig de eviga intressena till sinnena. "Guds rike är nära", var deras budskap.     
Lärjungarnas arbete måste formas och förbättras med den ömmaste disciplin och genom att för andra uppenbara en kunskap om det Ord, som de själva hade tagit emot. Kristus gav dem speciell instruktion med hänsyn till hur de skulle gå till väga och hur de skulle arbeta. I Sitt eget liv hade Han gett dem ett exempel på sträng överensstämmelse med de regler, som Han nu lade fram för dem. De skulle inte delta i dispyter. Det var inte deras uppgift. De skulle uppenbara och framföra sanningen i sina egna karaktärer, då de genom allvarlig bön och meditation uppenbarade en personlig erfarenhet av äkta kristendom. Detta skulle vara en avgjord kontrast till fariséernas och sadducéernas religion. De skulle dra sina åhörares uppmärksamhet till de större sanningar, som ännu återstod att uppenbara. De skulle skjuta iväg pilen och Guds Ande skulle leda denna pil in i hjärtat.     
Det budskap, som lärjungarna skulle framföra, var av oändligt stor betydelse. Det fick i uppdrag att klargöra för alla, som ville lyssna till dem, att storheten i Hans kungarike består av rikedomen i Hans frälsning. Detta budskap skulle inte ostraffat ringaktas eller förnekas. "När ni kommer in i en stad eller by", sade Han ... "om man inte tar emot er eller lyssnar till era ord, så lämna det huset eller den staden och skaka av dammet från era fötter. Amen säger jag er: För Sodoms och Gommorras land skall det på domens dag bli drägligare än för den staden." Matt 10:11, 14- 15 "Ve dig, Korasin! Ve dig Betsaida! Ty om de kraftgärningar, som har utförts hos er hade blivit gjorda i Tyrus och Sidon, skulle de för länge sedan ha omvänt sig i säck och aska. Jag säger er: För Tyrus och Sidon skall det på domens dag bli lindrigare än för er. Och du, Kapernaum, skall du kanske upphöjas till himlen? Nej, ner i helvetet skall du fara. Ty om de kraftgärningar som har utförts i dig hade gjorts i Sodom, skulle det ha stått ännu i dag." Matt. 11:21-23 "Den som tar emot er tar emot mig, och den som tar emot mig tar emot honom som har sänt mig." Matt 10:40    
Kristus avsåg, att Hans lärjungar genom erfarenhet skulle lära känna innebörden av att tro på Honom.  Genom att Han botade sjuka och drev ut onda andar, skulle de få en erfarenhet som var ny för dem. På det sättet skulle de föras fram dit, där de behövde en särskild visdom från ovan. De ville i allt utöva en sund försiktighet, och när de blev förda in i smärtsam förvirring, som de ofta blev, vågade de inte handla självständigt. Hur längtade de inte efter att ha sin Mästare vid sin sida, så att Han kunde tala om för dem vilken kurs, de skulle följa. Men de fick en erfarenhet genom att lita på de löften, som Kristus hade gett dem. De gjorde anspråk på: "Bed och ni skall få". Matt. 7:7 De bad mycket allvarligt och blev inte lämnade utan den Helige Ande. Ibland frestades de att handla oklokt, men profetens ord, "Förlita dig inte på ditt förstånd", och "Räkna med honom på alla dina vägar, så skall han göra dina stigar jämna", ledde dem till Honom, som inte skulle ge felaktiga råd. Ordspr. 3:5- 6    
På det sätt som apostlarna framförde sanningen, gjorde Guds nåd dess innehåll klart, genom att det blev inskrivet i hjärtat. Det resulterade i, att de kom i samklang med Kristus. Kristus samarbetade med dem, genom att Han i alla deras ansträngningar väckte och stimulerade deras andliga liv. Detta, att Guds ord kom in i deras själar, visade sig i deras karaktär och samtal. Lärjungarna vände tillbaka till Kristus berikade med en skatt, som var värdefullare än den, som jordisk verksamhet hade kunnat belöna dem med. Deras sinnen hade i en särskild mening sysslat med båda världarna och blev vidgade och stärkta för framtida utveckling, som skulle pröva deras tro till det allra yttersta.     
Detta är den erfarenhet, som arbetare av i dag måste göra. Ni måste lita fullständigt på Gud. Ni får inte lov att förlita er på ert eget förstånd. Om ni vill föröka ert andliga livs energi, om ni vill få era hjärtan upplysta av de klara strålarna från Rättfärdighetens Sol, så avlägsna varje hinder. Öppna på vid gavel tillgången till kontakt mellan Kristus och själen, så att det liv, som är i Honom kan flyta fritt till er, och ni kan ge det vidare till andra.     
Kristus fäster stor vikt vid prästämbetets gärning, men denna innebär inte endast att predika. Det innebär också personliga ansträngningar. Världens Frälsare tillbringade mer tid och arbete med att bota de sjuka än att predika. Hans sista påbud till Sina apostlar, Hans representanter på jorden, var att de skulle lägga händerna på de sjuka, för att de skulle bli friska. När Mästaren kommer igen, skall Han prisa dem, som har besökt de sjuka och lindrat de plågades behov. "Bra, du gode och trogne tjänare", kommer Han att säga, "Gå in i din herres glädje!" Matt 25: 21    
Det föreligger ett behov av att vi söker klarhet när det gäller andligt synsätt, så att vi kan urskilja de bästa metoderna för vårt arbete. En listig fiende är oss på spåret och vi får inte vara ovetande om den makt som arbetar emot oss. Många bekännande kristna kommer att bli förförda av Satans villfarelser. Vår enda säkerhet består i att utan uppehåll söka råd hos Gud genom att vägra ta emot beröm av någon och stärka sinnet med kunskap från Guds Ord, som man tagit emot genom flitigt studium. Då kan Satans bländverk motstås. Intrycket av andlig sanning på hjärtat och medvetandet om den Helige Andes hjälp frälser genom sin påverkan. "När dina ord öppnas, ger de ljus och skänker förstånd åt enkla människor".  Psalm 119:130     
Då man tar emot och tror på Guds Ord, blir förståndet upplyst och stärkt. Dessa sanningar är av levande intresse och väcker själen. De är avsedda att väcka uppmärksamheten hos alla, som Kristus har dött för. De är sanningar, som räcker in i evigheten. Deras storhet och betydelse står i förhållande till deras varaktighet.     
Den kristne, som har en kunskap om Gud och en känsla av Hans närvaro, vill odla sina förståndsgåvor och kommer att leva med blicken fäst vid Guds härlighet. Han kommer att vara vidsynt. Hans sinne kommer att vara vidgat och hans förmågor stärkta till att undersöka skriftställen, som är svåra och dunkla. Med ödmjukhet och varsamhet kommer han att betrakta Ordet. När Guds Ord öppnar sig för hans hjärta, kommer det att ge honom förstånd. De rena principer, som han tar till sig, kommer att ha ett formande inflytande på hans liv och karaktär. Kristus Ande kommer att bo i honom som en vattenkälla, som springer upp till evigt liv.     
Trots att många inte direkt förnekar budskapet, som Herren sänder dem, ger de liten respons på det i liv och karaktär, jämfört med vad Herren har rätt att förvänta sig av dem. Det är Guds avsikt, att sanningen skall föras in i själens helgedom och bearbeta samvetet. Dess närvaro där skall visa sig i de gärningar som utförs för att återupprätta Guds moraliska bild i människan.  Var och en kan finna något att göra när det gäller att frälsa själar och främja Guds sanning. Alla, som deltar i detta arbete, arbetar för tid och evighet. Löftet i det inspirerade Ordet är: "De förståndiga skall då lysa som himlavalvets ljus, och de, som har fört många till rättfärdighet, skall lysa som stjärnor, alltid och för evigt."  

21 06 1898 Review and Herald Herrens nattvard och instiftandet av fottvagningen --No. 4.   
    Kristus kom för att söka efter de som var förlorade och frälsa dem. Hans undervisning  begränsades till behoven som de förhöll sig till i det praktiska livet. Nyfikenheten ledde dem  till att söka efter någonting som de inte hade. När de kom till honom med sina nyfikna frågor, vände han det till tillfällen att ge dem den allra högtidligaste, allvarligaste och mest livsnödvändiga uppmaning. När de var ivriga att plocka frukt från kunskapens träd, visade han dem frukten på livets träd. De fann att varje ingång, som inte utvecklade deras andliga kunskap, var stängd. Det är den smala vägen som leder till evigt liv Jesus ville att de skulle förstå. De fann att varje källa var igentäppt utom källan till evigt liv. De hade fått den Helige Ande för att förstå allt som var nödvändigt för deras frälsning i levande profetiska uttalanden - Guds ord. Därför fick inte deras onödiga, besvärliga och vetgiriga frågor, som berodde på deras fantasier och teorier, något svar. De hängivna, ödmjuka sökarna, som letar efter Vägen, Sanningen och Livet, kommer att ledas in på trygga stigar till de boningar, som Han har gått för att förbereda för dem. Allt ljus från uppenbarelsen har tillåtits att lysa just på denna stig för att göra den så tydlig att inte en enda ödmjuk själ behöver gå bort från helighetens landsväg.    
     Den store Lärarens visdom, då han begränsade sökandet av jordisk kunskap inom olika områden, drog uppmärksamheten till den lag han stiftat vid vår världs grundläggning. Det är en moralcodex som är ren, enkel och praktisk. Den är inte belastad med många års användning av symboler och offer, som försvann när det enda sanna offret, Jesus, Guds enfödde Son, offrades för världens synder. Den undervisning han gav sina lärjungar tas emot av alla som önskar bli hans lärjungar intill tidens ände. Denna undervisning befriar hans efterföljare från slaveriet under ceremoniallagen. Den förordnar dopet istället. Det är en förutsättning att man ångrar sig och tror på Jesus Kristus, som den ende som kan förlåta synder.     
     Fottvagningen och Herrens nattvard är en högtid, som i sin enkelhet och andlighet skall hållas med sann värdighet och med hjärtan fyllda av tacksamhet. De som deltar i den skall inte förbruka sina psykiska och fysiska krafter på yttre former och ceremonier. De skall kunna bibehålla sina sinnen i full spänst och sina kroppar i god form för att användas i arbetet för evangeliet, för att leda själar från synd in på helighetens väg till himlen. I nattvarden visas nödvändigheten av att hushålla med alla tankar, alla krafter, alla känslor och förmågor för att bära Kristi ok och gå in i samarbete med honom, när det gäller att försöka frälsa de själar som håller på att gå förlorade utan Gud och utan hopp i världen.     
     Hela änglaskaran är upptagen av detta arbete som deras högsta tjänst. Det mänskliga redskapet skall bli en kanal för att möta det mänskliga och meddela världen det som Gud har meddelat honom. Han skall lägga själ och hjärta i arbetet. Gud skaffade allt som behövdes för att hans krav skulle få gensvar i varje själ och för att alla skulle kunna vara ivriga, intresserade arbetare. De satsar hela det kapital av pengar, krafter och förmågor, som de har blivit anförtrodda, så att de skall kunna påverkas av den Helige Ande och vara en prydnad för deras Frälsares lära.    
    Ingen borde glänsa på grund av sina förmågor eller vara stolt över sin stora intellektuella begåvning. Allt som kan beröra själen, ge impulser till det mänskliga redskapet och väcka dem som fruktar Gud till ivrig verksamhet, kommer från Gud. De som har förbindelse med himmelska änglar för att i den mänskliga naturen ge ett konkret uttryck för hur den gudomliga nåden i Kristus fulländas, dem sätter han fart på för att vitalisera varje andlig kraft som de har. Det är de som är ett med Kristus och med Gud. Han kallar dem att övervinna sina svårigheter, i stället för att se på dem och sörja över dem. Gud kommer att ge helgad energi till alla som bekänner Kristus. Han fastställer alla ceremonier, han samlar alla inflytanden och får dem att verka till hans namns ära.     
     Gud behandlar de mänskliga redskap, som står i förbindelse med honom själv, med himmelsk respekt. Hela Guds lag är av denna karaktär. Genom att lyfta av varje tyngande vikt, som människan skulle vilja lägga på sin medmänniska, föreskriver han enbart det som är absolut nödvändigt för hennes fysiska, psykiska och moraliska välbefinnande. Han genomsyrar människan med Guds egenskaper och bygger upp den mänskliga karaktären till likhet med det gudomliga. Detta är Guds tillverkning av andlig skönhet och fullkomlighet.     
     För att göra detta, för att människan skall kunna vara delägare i i himlens stora företag, undervisade Jesus från början till slutet av sitt liv om ödmjukhet. Detta skulle leda människan att älska sin bror. Hon skulle ha en anda av kärlek och överseende gentemot alla som Jesus har dött för. Äkta ödmjukhet uttrycks med orden: "Er prydnad skall inte vara något yttre: konstfulla håruppsättningar, påhängda guldsmycken eller fina kläder, utan hjärtats dolda människa med den oförgängliga skönheten hos en mild och stilla ande. Det är mycket dyrbart i Guds ögon." ( 1 Petr 3:3 ) Ödmjukhet är den läxa Jesus vill lära ut i all sin undervisning, genom allt sitt tjänande, både i teorin och praktiken. Han lyfte upp denna dyrbara egenskap ur det damm som den hade trampats ned i. Han klädde den i sin egen rättfärdighets kläder. "Saliga är de som är fattiga i anden, dem tillhör himmelriket", säger han. ( Matt 5:3 )    
     Satan höjde upprorsfanan mot Gud i himlen. Han gjorde anspråk på att att vara lik Gud och var fast besluten att hävda en makt som var oberoende av Gud. Historien om honom visar hur han uthålligt och beslutsamt ville grunda sitt världsrike, oberoende av Honom. Det skulle styras av lagar och fyllas av resurser som inte hade något med Gud att göra. Alla slags avgudsdyrkan, sinnlighet, brott, uppror och religionsfientlighet är frukter av Satans stolta och upphöjda anspråk. Herren Jesus kom för  riva bort Satans svekfulla krav och visa världen att stolthet, självtillräcklighet och kamp om herravälde inte står högt i gunst i himlen. Det är nämligen Satans egenskaper. Se på Frälsarens ödmjukhet, då han sänkte sig ned till mänsklig nivå. "Han som till det yttre var som en människa   ödmjukade sig och blev lydig ända till döden - döden på korset. Därför har också Gud upphöjt honom över allting och gett honom namnet över alla namn, för att i Jesu namn alla knän skall böja sig." ( Fil 2: 7-9 )    
     I österlandet var det vanligt att man visade hövlighet mot vandrare som kom på besök. De hälsades välkomna genom att en tjänare tog av gästernas sandaler och tvättade deras fötter. Denna gästfria välkomst försummades vid ett tillfälle, och Herren påminde fariséen, som hade inbjudit honom, att han hade varit ohövlig när han hade försummat detta.     
     "Så kom den dag i det osyrade brödets högtid, när påskalammet skulle slaktas. Då sände Jesus i väg Petrus och Johannes och sade: 'Gå och gör i ordning, så att vi kan äta påskalammet.' De frågade honom: 'Var vill du att vi skall reda till det?' Han svarade dem: 'När ni kommer in i staden skall en  man möta er med en vattenkruka. Följ honom till det hus där han går in och säg till husets  ägare: Mästaren frågar dig: Var finns det rum där jag kan äta påskalammet med mina lärjungar? Han kommer då att visa er till ett stort rum i övre våningen, som är ordningställt. Red till där.' De gick och fann att det var som han hade sagt till dem. Och de redde till påskalammet. När stunden var inne, lade han sig till bords, och apostlarna tillsammans med honom. Och han sade till dem: 'Jag har längtat mycket efter att äta detta påskalamm med er innan mitt lidande börjar. Ty jag säer er att jag inte kommer att äta det förrän det får sin fullbordan i Guds rike.' Och han tog en bägare, tackade Gud och sade: 'Tag detta och dela dela mellan er. Ty jag säger er att jag från denna stund inte skall dricka av vinstockens frukt förrän Guds rike kommer.'" ( Luk 22:7-18 )    
     "Och han tog ett bröd, tackade Gud, bröt det och gav åt dem och sade: 'Detta är min kropp som utges för er. Gör detta till minne om mig.' På samma sätt tog han bägaren efter måltiden och sade: 'Denna bägare är det nya förbundet i mitt blod som utgjuts för er. Men se, den som förråder mig, han har sin hand med mig på bordet. Ty Människosonen går bort som det är bestämt, men ve den människa, genom vilken han blir förrådd.' Då började de diskutera med varandra vem av dem det kunde vara som skulle göra detta." ( Luk 22:21-23 )     
     När de samlades för att delta i Herrens nattvard skulle fottvagningen instiftas som religiös ceremoni. Där stod handkannan med vatten, tvättfatet och handduken, men det hade varit en strid om vilken som skulle vara den störste i Mästarens rike. Den begäran som Sebedeus söner kom med, att de skulle tilldelas platserna som hade högst anseende, skapade avundsjuka och en livlig diskussion om vem som borde gynnas på det sättet. De började hänvisa till sina förmågor och kvalifikationer och förklara vem som bäst skulle tjäna rikets framväxt. De hade hört Kristi ord till Johannes som svar på Jakobs och Johannes begäran: "'Låt den ene av oss få sitta på din högra sida i din härlighet och den andre på din vänstra sida.' Jesus sade: 'Ni vet inte vad ni ber om. Kan ni dricka den kalk som jag dricker, eller döpas med det dop som jag kommer att döpas med?' De svarade: 'Det kan vi.' Jesus sade till dem: ' Den kalk som jag dricker skall ni dricka och med det dop som jag blir döpt med skall ni döpas.' Men platsen på min högra sida och platsen på min vänstra sida är det inte min sak att ge bort, de platserna skall tillfalla dem som de är beredda för.'"     
    Lärjungarna tänkte emellertid inte över dessa ord, men höll sig tysta. Lärjungarna skulle ha lärt sig läxan av sin Mästare. Det är inte anseende, naturlig fallenhet, förvärvad skicklighet, yrke eller någon heder som människor har tilldelat dem, som har betydelse för himlens beslut, men "de platserna skall tillfalla dem som de är beredda för." Hade de tänkt på den undervisning om ödmjukhet som de hade fått, skulle de ha haft en helt annan uppfattning om dem som borde hedras i himlen. Lärjungarna hade ofta kämpat om de mest hedervärda platserna i Guds rike. Kristus hade gett dem särskild undervisning. Den tydligaste och mest slående finns i Matteus 18: "I samma ögonblick kom lärjungarna fram till Jesus och frågade: 'Vem är störst i himmelriket?' Då kallade han till sig ett  barn och ställde det mitt ibland dem och sade: 'Amen säger jag er: Om ni inte omvänder er och blir som barn, kommer ni inte in i himmelriket. Den som ödmjukar sig och blir som detta barn, han är den störste i himmelriket. Och den som tar emot ett sådant barn i mitt namn, han tar emot mig. Men den som förleder en av dessa mina små som tror på mig, för honom vore det bättre att en kvarnsten hängdes om hans hals och han sänktes i havets djup." Ändå måste denna undervisning repeteras om och omigen. Herren hade försäkrat dem om att hans rike inte var av denna världen, men det var för svårt för lärjungarna att ta emot rättledning på denna punkt.   

21 06 1898 Review and Herald Åt varje människa ett arbete.   
 "Av en förvaltare krävs att han visar sig pålitlig." ( 1 Kor 4:2 ) ''Om det finns en trogen och förståndig tjänare, som av sin herre blivit satt över de andra tjänarna för att ge dem mat i rätt tid, salig är den tjänaren, om hans herre finner honom göra så, när han kommer. Amen säger jag er: Han skall sätta honom över allt vad han äger. Men om tjänaren är ond och säger i sitt hjärta: Min Herre dröjer, och han börjar slå de andra tjänarna och äter och dricker med dem som är druckna, då skall hans herre komma en dag när tjänaren inte väntar honom och i en stund han inte känner till och hugga honom i stycken och låta honom få sin plats bland hycklare. Där skall man gråta och skära tänder." ( Matt 24: 45-51 )    
      "En tjänare identifierar sig själv med sin herre. Hans mästares intressen blir hans egna. Han har godtagit en förvaltares ansvar och han måste handla i sin mästares ställe och göra som hans herre skulle ha gjort om han hade förfogat över sin egendom. Förvaltaren har en hög ställning i och med att hans mästare litar på honom. Om en förvaltare handlar själviskt och vänder den vinst, som han har fått genom att handla med sin herres egendom till sin egen fördel, har han förverkat det ansvar som anförtrotts honom. Mästaren kan inte längre se på honom som en tjänare värd att lita på, en han kan ha tillit till."    
     "Varje kristen är en Guds förvaltare, som har blivit anförtrodd egendom. Predikanter och lekmän har en uppgift som överlämnats till dem som individer. Alla som har förbindelse med Herren Jesus Kristus genom tro har en tjänst att utföra. De som inte har ställt sig på Herren Jesu Kristi sida borde göra det utan att dröja, för de måste avge räkenskap för sig själva till Gud. Kristus betalade lösesumman för dem lika visst som för varje bekännande kristen. Om de föraktar gåvan kommer denna fråga att ställas: 'Vem har förhäxat er, ni som har fått Jesus Kristus framställd för era ögon som korsfäst.' ( Gal 3: 1 ) ( Den engelska texten: ' Who hath bewitched you, that you should not obey the truth, before your eyes Jesus Christ hath been evidently set forth...' Vem har förhäxar er så att ni inte skulle lyda sanningen... )     
     "Antingen ni är troende eller otroende är ni Herrens egendom, priset är betalt. Ni är kanske okunniga om ert förhållande till Gud som hans barn. Vems barn är ni då? Barn till djävulen och nöjda med att göra hans gärningar. Allt inflytande som ni däremot kan ha utövat genom att använda er begåvning till förmån för sanningen och  samarbeta med Gud, och all förkovran av era förmågor skulle ha räknats er till godo, om de hade använts i aktiv tjänst, förberedd av Gud för att ni skulle samarbeta med honom. Ni höll er envist på Satans sida och använde ert inflytande till förmån för den store avfällingen. Allt det goda ni skulle ha kunnat göra på grund av försoningsoffret, men inte gjorde, kommer att anföras emot er, när ni blir vägda på vågen och befunna för lätta. Ni hade fått en uppgift. Ni hade anförtrotts ett särskilt ansvar som förvaltare, men ni ville inte acceptera ansvaret. Kristus som korsfäst visades för er. Guds Ande talade bevekande till er. Genom att lyftas upp på korset sökte Kristus dra er till sig, men er oböjliga vilja ville inte ge efter för hans uppmaningar. Ni motstod hans kallelser. Inte dess mindre är ni hans förvaltare, men otrogna, ohederliga förvaltare. Ni begravde era talenter i världen. Ni tjänade Satan i ställert för att tjäna Herren. Obotfärdiga syndare, hur vill ni ursäkta er inför Gud för alla era förspillda tillfällen.     
     "'Av en förvaltare krävs att han visar sig pålitlig.' Han kanske inte är en vältalig förkunnare, men han kan framställa sanningen i dess tydligaste enkelhet. Han kan arbeta klokt och förståndigt och göra sitt bästa. Om han är trofast, kommer Gud att ge honom visdom och föröka hans förmågor.     
     "En del har anförtrotts större ansvar än andra, men om du bara har fått en talent, kan du öka den till två genom att använda den. Genom att sedan arbeta ödmjukt och tillitsfullt kan du lägga två nya talenter till de andra två. På det sättet kan det verk, som du har fått ansvar för, ständigt växa. Men det finns ett stort antal lata förvaltare....     
     "Må varje församlingsmedlem noggrant tänka över sina ansvarsuppgifter och se sig själv i ansiktet. Lär känna dig själv. Lägg det på hjärtat att det inte är du själv med dina säregenheter, som skall profileras för att göra effekt och för att du skall få beröm utan det säregna ligger i att söka Guds rike först och hans rättfärdighet. Fråga dig allvarligt: Är jag pålitlig? Var först och främst en trofast förvaltare över dig själv. Rannsaka ditt eget hjärta och jämför det ofta med den viktiga spegeln i Guds ord tills du är godkänd av Gud, efter att ha blivit prövad och granskad av honom. Då har du inte din egen rättfärdighet men Jesu Kristi rättfärdighet. Styrkt av hans kraft i ditt inre blir du godtagen som ett kärl till hedersamt bruk.     
     "Du kan säga: Jag har inte stora tillgångar och jag kan bara göra lite med det lilla jag har. Allt Herren ber dig om är att du skall vara en trofast förvaltare, att du skall ge Gud en tiondel av hela din inkomst. Den delen är inte din. Du som endast har små medel; ge honom tillbaka den del som tillhör honom utan att tveka för att räkna efter hur du skall klara dig med det som blir kvar. Det är en allvarlig sak att röva från Gud. På det sättet berövar du dig själv den välsignelse som han har lovat att skänka dig, om du är en trofast förvaltare. Om du inte har varit trofast mot Gud, om du visar att du inte vill göra så som han har avtalat med dig, kommer han då att välsigna dig med fler tillfällen att skaffa mer inkomst? Du står kvar under fördömelsen som en opålitlig förvaltare genom att arbeta tvärt emot ett 'Så säger Herren'. Du berövar Guds skattkammare från den andelen av hans avtal med dig, eftersom du väljer att vandra i ljuset av de gnistor som du själv har tänt. I din begränsade vishet tror du att du ger dig själv bättre villkor än Gud har gett dig. Om du är en opålitlig förvaltare av de minsta tillgångarna, hur kan då Herren anförtro dig större ansvar?     
     "Gud önskar att alla hans förvaltare skall vara noga med att följa hans gudomliga förordningar. De skall inte sätta Herrens plan åt sidan för att ge till välgörenhet, för någon gåva eller något offer, som ges eller görs av de mänskliga redskapen när eller hur det passar dem. Gud har gjort sin plan känd, och alla som samarbetar med honom kommer att verkställa hans plan i stället för att våga förbättra den med sin egna arrangemang. De som ärar ett 'Så säger Herren' och som godtar just det som Herren har förordnat, kommer att göra allt enligt hans plan. Gud kommer att ära dem och arbeta till förmån för dem, eftersom vi har hans högtidliga löfte att han kommer att öppna himmelens fönster och tömma ut en välsignelse så stor, att det inte kommer att finnas tillräckligt med plats för att ta emot den.     
     "Det är verkligen ett oklokt tillvägagångssätt att människor söker förbättra Guds plan och uppfinna en ersättning och beräkna medelvärdet av sina goda idéer i det ena eller andra fallet. De framhäver sig gentemot allt som Gud har begärt. Gud kallar på dig att ge varje litet grand av inflytande till hans egna arrangemang och förordningar. Vi skall göra upp beräkningen av tiondet med riktiga och noggranna siffror och sedan säga till Herren: 'Jag har endast gjort det som du har befallt mig.' Om du vill hedra mig genom att lita på mig, då det gäller förvaltningen av din egendom, kommer jag genom din nåd att vara en trofast förvaltare som sätter in allt på att förse ditt hus med mat. Jag vill söka undervisa andra om att arbeta på samma sätt."      
     "Tänk på att 'av en förvaltare krävs att han visar sig pålitlig.' ( 1 Kor 4:2 ) Människor som har stort ansvar skall vara säkra på att de inte stjäl från Gud i någon enda liten småsak, när det gäller så mycket som det så klart sägs i Malaki. Här får vi veta att en välsignelse ges för trofast användning av tiondet. En förbannelse drabbar däremot om man girigt håller tiondet tillbaka. Det skulle flyta in i skattkammaren. Borde vi då inte vara förvissade om att arbeta på den säkra sidan och handla så mot Gud, när det rör sig om egendom som står under vår förvaltning på tro och loven, att ingen skugga av klander skall falla på oss."    
     "'Får en människa stjäla från Gud? Ändå stjäl ni från mig. Ni säger: 'Vad har vi stulit från dig?' Tionde och offergåvor. Förbannelse har drabbat er, ty ni och hela folket stjäl ifrån mig. För in allt tionde i förrådshuset, så att det finns mat i mitt hus. Pröva mig nu i detta, säger Herren Sebaot, om jag inte kommer att öppna himmelens fönster och låta välsignelser strömma ut över er i rikt mått. Och för er skull skall jag näpsa gräshopporna så att de inte fördärvar frukten på marken. Inte heller skall vinstocken på fältet bli utan frukt, säger Herren Sebaot. Och alla folk skall prisa er lyckliga, ty ni skall vara ett ljuvligt land, säger Herren Sebaot.' ( Mal 3: 8-12 ) Jag behöver inte fråga: Kommer Gud inte att välsigna de som är trofasta? -- Vi har hans högtidliga löfte. Men Guds välsignelse dras bort från de ohederliga giriga församlingsmedlemmarna i detta livet. Gud säger det och det som Gud säger är sant. Vilka av er, som gör anspråk på att vara Guds barn, kommer att ta risken att möta er skuld när böckerna blir öppnade? Varje människa kommer att dömas enligt de handligar som hon  själv har gjort."     
     "Det första vi måste fastställa är att vi inte får se på den egendom som vi sköter om som vår egen, som vi kan göra vad vill med. Den är Herrens och den skall förvaltas enligt föreskrivna planer. Var trofast med att lämna åt Herren det specifiserade belopp som han har lett dig till att ge. Framställ sedan gudsfruktans stora hemlighet, lyft upp Kristus och säg: 'Se Guds lamm, som tar bort världens synd.' ( Joh 1:29 )     
     "Varje församlingsmedlem som verkligen är omvänd skulle få något arbete att göra. 'Den okändes sak redde jag ut', förklarade Job. Man måste tänka över vad det betyder att tjäna Gud. Det betyder att vi ska utföra samma slags tjänst som Kristus utförde när han var här på jorden. I detta arbete är vi kallade att bära Kristi ok antingen vi är rika eller fattiga och lära av honom att vara  milda och ödmjuka i hjärtat. Några kan mer specifikt få uppgiften att från predikstolen visa vem Kristus var och öppna Guds ord för församlingen. De skall ändå inte dra sig undan från att göra hembesök, tala med familjer, be med dem, förmana dem och uppmuntra dem som behöver uppmuntran. De skall lägga fram ett 'Så säger Herren' för att avhjälpa varje brist. Allt som allt görs det alltför lite arbete av detta slag. Det finns ett mycket stort behov av personligt arbete. Många, många själar kunde ha blivit frälsta, om de som gör anspråk på att vara Kristi tjänare skulle arbeta så som Kristus och inte leva för att behaga sig själva utan för att ära Gud. Det kunde de göra genom att arbeta som missionärer och visa äkta kärlek till Kristus genom att på varje tänkbart sätt använda de talenter som de har anförtrotts. De som utför detta arbete i Kristi led kommer att förlora sitt eget jag ur sikte genom själva karaktären av arbetet."     
     "Vi har kallats att älska människor som Kristus älskade dem, att uppleva kval och möda för själar så att syndare kan bli omvända. Visa Kristi kärlek som är utan like.  Dölj det egna jaget så att det inte kommer fram. O, hur noga alla som kallar sig kristna borde vara, så att de inte kallar sina starka känslor och sin egen betydelse för religion. Genom att visa ärelystnad och längta efter utmärkelse döljer många av dem Kristi väsen och visar fram sig själva? Genom att visa sig fåfänga, genom att längta efter utmärkelse, döljer många Kristi väsen och visar upp sig själva. De är så betydelsefulla i sina egna ögon, deras egna idéer och arbetsmetoder är så viktiga och de upplever en så tillfredställande känsla av egen klokhet att Herren inte kan ge dem sin Helige Ande. Om han gjorde det, skulle de komma att misstolka det och därför upphöja sig själva ännu mer. Deras självtillfredsställande idéer är ett stort hinder för att Guds sak och verk ska gå framåt. Vilken deras medverkan än är, är jaget den viktiga bilden som de visar fram. Deras egen stora iver, deras egen hängivenhet är i deras tankar sanningen stora drivkraft. Utan att veta om det är de opålitliga förvaltare. De leder Guds verk in på en felaktig bana. Självöverskattning leder dem dit, där kommer att lämnas för att röra sig i fel riktning     
     "Vi skall inte upphöja någon mans arbete, göra honom stor och viktig och lovorda hans omdöme. När jaget så smått börjar resa sig är det begynnelsen till ditt fall, till att du skiljs från Kristus. Vi kan inte i någon grad upphöja jaget utan att bli förödmjukade. Som kristna skall vi låta ljuset från Kristi sanning lysa. Jaget måste hållas utom synhåll. Kristus är Sanningen och Ljuset. Han är den spegel, som på ett sant sätt återkastar ljuset från varje arbete som gjorts till hans namns ära.  Världen behöver ljus. 'Låt på samma sätt ert ljus lysa inför människorna, så att de ser era goda gärningar och prisar er Fader i himlen.' " ( Matt 5: 16 )      
     " Vad är det som gör det så svårt för de rika att komma in i himmelriket? Varför har de rika blivit till en förbannelse, som skiljer själen från Gud, i stället för att bli en dyrbar skatt som används för att främja Guds sak och verk? Varför skall de tillåtas att leda till att man dyrkar det egna jaget som en avgud? Gud vill att ni, rika män, skall använda er egendom till ett heligt förtroendeuppdrag och inte som ert eget gods. Han har gjort er till förvaltare över denna egendom. Ni skall göra kloka beräkningar och använda era krafter för att de pengar, som har anförtrotts er skall användas på det allra fördelaktigaste sättet.     
     "Men hur många av Guds gåvor har inte blivit missbrukade, därför att de som fick dem inte hade Kristi kärleks iver i sitt inre! Det är ett stort behov av att var och en gör sitt bästa. Det finns människor, som på ett klokt sätt skulle ha använt de talenter som de har fått, om de bara hade lämnats att kämpa och vara beroende av sina egna förmågor, men de fick ekonomiska möjligheter. Därför förlorade de drivfjädern att förkovra sina förmågor och göra allt som de hade möjlighet till genom att delge andra det de hade. Pengar i överflöd har gjort dem odugliga till att trofast fullföra sitt förvaltarskap."      
     "Må alla som gör anspråk på att vara kristna ta hand om Herrens egendom på ett vist sätt. Gud gör en registrering av pengarna han har lånat ut till dem och de andliga förmånerna som de har fått. Kommer ni som förvaltare  att göra en noggrann bokföring av ert lager? Kommer ni att noggrant undersöka om ni använder allt, som Gud har lämnat i er vård, på ett ekonomiskt sätt för att framhäva er själva? Ser ni efter om ni slösar med Herrens egendom genom att lägga ut pengar på ett själviskt sätt för att framhäva er själva? Tänk om allt som har använts till ingen nytta hade sparats som en skatt i himlen!"     
     " Gud anförtror sina förvaltare olika gåvor. Förmågan att meddela sig med andra är en gåva. Vilken av Guds gåvor delar du med andra, genom dina ord eller genom kärleksfull medkänsla? Låter du dina pengar flyta in i fiendens led för att fördärva dem som du söker tillfredsställa? Kunskapen om sanningen är en nådegåva. Det finns många som vandrar i mörkret, som kunde bli upplysta genom att du talar sanna och ärliga ord till dem. Det finns människor som törstar efter vänlighet och som är på väg att gå under därför att de är skilda från Gud. Din medkänsla kan kanske hjälpa dem.     
     " Herren behöver dina ord, dikterade av hans helige Ande. Han har behov av att du investerar dina medel. Han har behov av att du arbetar för själars frälsning. Du kan tillåta att dina pengar tas ur din hand för att dina barn skall tillfredsställas. Du kan tillåta att fienden berövar dig dina medel, som Gud kräver för att lyfta upp sanningens banér på de platser där människor ännu inte har hört budskapet. Dina medel kan kanske komma att sänkas i världsliga investeringar och flyttas till  världsliga kanaler. De kan komma att användas utan att någon har någon nytta av det. Men Herren, som äger allting, kommer att kräva att du skall avlägga räkenskap till honom.     
Det första varje kristen bör göra är att studera Bibeln med innerlig bön om att få den tro som verkar i kärlek och renar sinnet från varje spår av själviskhet. Om sanningen får lov att bo i hjärtat, verkar den som en god surdeg, intill dess att varje begåvning har lagts under Guds vilja. Så blir det lika självklart för oss att lysa som för solen. Ni har ansträngt er för att bli av med allt slags skräp och låta Kristi frid råda i era hjärtan. Om ni inte har de klara strålarna från Rättfärdighetens sol, kommer ni att visa det genom yttre förställning. Ni kommer att visa det genom att avslöja att ni har hjärtan som tilltalas av flärd och fåfänga. Ni använder de pengar som ni får i er hand för att tillfredsställa er själ, som inte är helgad, med avgudar av något slag. Hur liten är inte den skatt som sådana människor har sparat i himlen! Hur lite förmedlar de inte till andra i helig tjänst för dem!     
All medfödd begåvning skall helgas som en dyrbar gåva. Den skall invigas åt Gud så att den kan användas till att tjäna Mästaren. Att kunna utöva inflytande är en gåva. Den skall inte offras på njutningar, nöjen och tillfredsställandet av egna begär. Pengar och egendomar tillhör Herren. De skall användas till hans ära helt och hållet. Han har nämligen högtidligt lovat att om vi använder hans egendom som trofasta förvaltare, kommer vi att få rik välsignelse. Den skall vi använda för att andra skall få välsignelse. Men om vi betraktar de förmåner vi har fått som våra egna, som vi kan använda till vårt eget behag för att skryta och skapa sensation, blir Herren Jesus, vår Frälsare, vanärad genom sina efterföljares karaktärer, de som bekänner hans namn.     
     "Herren har gett bevis på sin kärlek till världen. Det fanns ingen falskhet, ingen förställning i det som han gjorde. Han gav en levande gåva. Han var i stånd att lida förödmjukelse, försummelse, skam och klander. Detta gjorde Kristus för att han skulle kunna rädda de fallna. Medan mänskliga varelser gjorde upp planer och sätt att döda honom, kom Guds Son till vår värld för att vara ett föredöme i det stora verket som måste göras för att för att frälsa och återlösa människan. Idag strävar de stolta och olydiga emellertid för att skaffa sig ett känt namn och att bli ärade av sina medmänniskor. De använder de förmågor som Gud har gett dem till underhållning. Detta gör de i stället för att uppmana människor att se på Guds Lamm som tar bort världen synder."     
     "Det är Guds stora och märkliga verk att återlösa och frälsa och på det sättet resa upp de ruiner som synden har åstadkommit. Många ser mycket i Bibeln som bekräftar ett handlingssätt, som Gud aldrig har godkänt, men när Gud omvänder mänskliga redskap kommer de att ta sin tillflykt tillKristus. Han är deras liv och de flyr för att bli dolda med honom i Gud. De kommer att se upp och få syn på den förstörelse, som pågår hela tiden, det som synden gör och har gjort. De kommer att be om att de skall kunna samarbeta med Kristus. De kommer att börja återställa de gamla förödda platserna, reparera revorna som har gjorts av hög och låg i Guds lag."     
     "Alla som önskar en hedersplats har ett tillfälle att bära Kristi ok.  'Lär av mig, ty jag är mild och ödmjuk i hjärtat. Då skall ni finna ro för era själar. Ty mitt ok är milt och min börda är lätt.' ( Matt 11:29 ) Måtte själens rop få vara: 'HERRE, du är min Gud. Jag vill upphöja ditt namn, för du gör underbara ting, dina rådslut från fordom utför du med trofasthet och sanning.... Du är ett skydd för den svage, ett skydd för den fattige i all hans nöd, en tillflykt undan storm, en skugga undan hetta....På den dagen skall man säga: Se, här är vår Gud! Honom väntade vi på, han skall frälsa oss. Ja, här är HERREN som vi väntade på. Låt oss fröjdas och vara glada över hans frälsning.'" ( Jes 25:1,4,9 )      
 Gåvan av ett gott exempel har stor betydelse, men många lever i en osund atmosfär. Dessa människor känner inte under sin tid de ting som tillhör deras frid. De har i hög grad förlorat förmågan till andligt omdöme. De kallar gott för ont och ont för gott.     
"Talets gåva, kunskap, medkänsla och kärlekens nådegåvor ger andra kunskap om Kristus. Alla dessa gåvor skall ställas till Guds förfogande. Herren har användning för dem. Han behöver dem. Alla skall ta del i att bereda sitt eget sinne och andras sinnen att på nytt viga sin begåvning och sin tjänst åt Gud. Vi skall alla samarbeta med Gud för att frälsa människor. Den begåvning du äger har du fått av Gud för att du skall bli en duglig Kristi medarbetare. Det finns människor som törstar efter medkänsla och som är på väg att gå under av brist på den hjälp som Gud har gett dig i uppgift att ge dem. Våra församlingar är osunda, för de gör inte det arbete som är bestämt för dem. De är inte som Gud önskar. Om de bara ville vakna upp ur sin tunga sömn!"     
     "'Till sist, bli starka i Herren, i hans väldiga kraft. Tag på er hela Guds vapenrustning, så att ni kan stå emot djävulens listiga angrepp. Ty vi strider inte mot kött och blod utan mot furstar och väldigheter och värlshärskare här i mörkret, mot ondskans andemakter i himlarna. Tag därför på er hela Guds vapenrustning, så att ni kan stå emot på den onda dagen och behålla fältet, sedan ni fullgjort allt.  Stå alltså fasta, spänn på er sanningen som bälte kring era höfter och kläd er i rättfärighetens pansar och sätt som skor på era fötter den beredskap som fridens evangelium ger. Tag dessutom trons sköld. Med den kan ni släcka den ondes alla brinnande pilar. Tag emot frälsningens hjälm och Andens svärd. Gör detta under ständig åkallan och bön och bed alltid i Anden. Vaka därför och håll ut i bön för alla de heliga. '"    
<b>Kristendom</b><br>"'Kristendom! Hur många vet inte vad det är!  Det är inte något yttre som man sätter på sig. Det är ett liv, som är sammanvävt med Jesu liv. Det innebär att man bär Kristi rättfärdighets klädnad. I fråga om världen kommer de kristna att säga: Vi skall inte vara klåpare som sysslar lite med politik. Beslutsamt kommer de att säga: Vi är pilgrimmer och främlingar. Vi har vårt medborgarskap i himlen.  De kommer inte att ses tillsammans med dem som söker sig till nöjen. De kommer att säga: Vi bedåras inte längre av barnsliga ting. Vi är främlingar och pilgrimmer, som väntar på staden med de fasta grundvalarna, vars byggmästare och skapare är Gud."-  <i>Testimony</i>     
     "Herren vanäras mycket av sitt folk, när de fångar upp de ämnen som är aktuella i vår tid med förhör och undersökningar. Hans folk ska stå fritt när det gäller politiska åsikter. De ska vara avskilda, ett Guds egendomsfolk. Guds, vår härskares, namn skall stå i deras pannor och visa alla att han är deras högste auktoritet."      
     "Om de som känner sanningen kommer att ha den tro och iver som är förenlig med deras kunskap, kommer de att förmedla den frälsande och heliggörande kraften till alla som de kommer i beröring med. Om de önskar visa sin gudfruktighet och uppenbara vad sanningen har gjort för dem, genom att låta andra se att saltet inte har förlorat sin sälta, kommer de att förmedla denna kraft. Då kommer det att vara mindre strid och starkare intresse för det som hör Gud till.... Människor skall bli undersåtar i Kristi rike. Med hjälp av den gudomliga kraft som har tillräknats dem kommer de att vända tillbaka till sin trohet. Genom lagar och hjälpmedel har Gud instiftat en himmelsk förbindelse med människans andliga liv, som i sitt sätt att verka är lika hemlighetsfull som vinden. ( Se Joh 3: 7,8 ) Kristus sade: 'Mitt rike är inte av den här världen.' ( Joh 18:36 ) Medan detta rike kan sätta sin prägel på jordiska regeringar genom sitt inflytande, kan det inte på minsta vis präglas av dem utan att den gudomliga likheten går förlorad. Så andligt är det verk, som Gud utför i det mänskliga hjärta, som tar emot denna påverkan, att det gör var och en till en ny skapelse utan att förstöra eller försvaga någon förmåga som Gud har gett åt människan. Det renar varje egenskap som lämpar sig för förbindelse med den gudomliga naturen. Det som är fött av Ande är Ande. När människan har fått en himmelsk födsel, genomströmmas själen av en himmelsk frid."     
     "De som håller buden är Kristi undersåtar. Det är bara dessa som räknas till hans rike. Om de olydiga fortsätter i sin överträdelse, efter det att de har fått ljus, tillhör de det rike som denna världens furste har. Det som är fött av kött är kött; det som är fött av Anden är ande."    
Men de himmelska principer, som skiljer dem som är ett med Kristus från dem som är ett med världen, har blivit nästan omöjliga att urskilja. Det folk som bekänner Kristus är inte längre ett avskilt Guds egendomsfolk. Gränslinjen är otydlig. Människor har underordnat sig världen, dess livsstil, dess vanor, dess själviskhet. Församlingen har gått över till världen i överträdelse av lagen, när världen borde ha gått över till församlingen i lydnad för lagen. Kyrkan omvänds dagligen till världen. Bekännande kristna är mammons slavar. Att de ger efter för begär och använder sina pengar på ett slösaktigt sätt för att tillfredställa sig själva är något som i hög grad vanärar Gud. 
     I motsats till det som är vanligt i världsliga riken, finner inte Kristus sina undersåtar - han skapar dem. De som står under prins Emanuels blodbestänkta banér är undersåtar i ett rike, som inte erkänns av världsliga nationer. Undersåtarna i dessa riken har kommit bort från sin trohet mot Gud, från sin lydnad mot hans rikes lagar. Dessa räknas som döda i sina överträdelser och synder. De saknar Guds Ande, som arbetar i lydnadens barn.     
     "Jag har kommit, sade Kristus, för att grunda ett nytt rike. Om en människa inte blir född av Anden, kan hon inte upptas som medborgare i Guds rike."--<i>Testimony, den 11 januari 1897</i>     
     " Herren önskar inte att du skall använda den tid du har fått av Gud i fel kanaler och sätta dina förmågor i arbete där. Ditt arbete skulle inte föra dig i en sådan riktning.Varken du eller någon av dina bröder har fått någon uppgift att diskutera eller att yttra er om politiska åsikter, inte någonting alls. Gud blev vanärad av alla som på något sätt deltog i politik.     
     "Gud har utvalt ett folk som skall förkunna den tredje ängelns budskap för världen. De skall vara ett avskilt folk, ett Guds egedomsfolk, i denna värld av kyrkor som överträder hans bud. Vi har fått en särskild uppgift i att förbereda människorna för den största händelse som världen någonsin har skådat. Daniels bok och Uppenbarelseboken är av största betydelse för oss och borde studeras med stort allvar.     
     "'Ty du är ett heligt folk inför HERREN, din Gud. Dig har HERREN, din Gud, utvalt att vara hans egendomsfolk framför alla andra folk på jordens yta. Det var inte för att ni var större än alla andra folk som HERREN fäste sig vid er och utvalde er, ni var tvärtom mindre än alla andra folk. Utan det var därför att HERREN älskade er och höll den ed som han hade svurit era fäder som HERREN förde er ut med stark hand och befriade dig ur träldomshuset, ur den egyptiske konungens hand, ur faraos hand. Så skall du veta att endast HERREN, din Gud, är Gud, den trofaste Guden som håller fast vid sitt förbund och sin nåd i tusen släktled, när man älskar honom och håller hans bud. Men den som hatar honom skall han vedergälla med undergång, ansikte mot ansikte. Han skall inte tveka när det gäller dem som hatar honom. Ansikte mot ansikte skall han vedergälla dem som hatar honom. Håll därför de bud, stadgar och föreskrifter som jag i dag befaller dig att följa.... HERREN skall låta varje sjukdom vika från dig. Ingen av Egyptens alla svåra sjukdomar som du känner till skall han lägga på dig, men han skall lägga dem på alla som hatar dig.'" ( 5 Mos 7: 7, 15 )     
     "Herren skulle vilja att hans folk, var ett avskilt egendomsfolk. Genom att ha sabbaten som tecken och insegel, skulle de bevara den sjunde dagen som ett minne av att Herren vilade efter sitt skapelseverk.  'Gud välsignade den sjunde dagen och helgade den, ty på den dagen vilade han från allt sitt verk som han hade skapat och gjort.' ( 1 Mos 2:3 )Han gav sabbatsdagen till en vilodag, när han folk kunde samlas för att tillbe honom och komma i nära förbindelse med Gud. Hela himlen är intresserad av Guds folks tillbedjan.     
     "När människan blev en ny skapelse i Jesus Kristus, blev hon delaktig av gudomlig natur. Med sin egen kraft har Gud förenat det mänskliga och det gudomliga i människan. Han kläder det mänskliga med sin egen rättfärdighets klädnad. Människan har fått möjlighet att se Frälsaren och genom att beskåda förvandlas hon, så att hon blir lik honom till karaktären. Hon erkänner Kristi ord: 'Jag har fått all makt i himlen och på jorden.' ( Matt 28:18 ) Den som ser Kristus har del av hans Ande och hans rättfärdighet. Han har en inre förvissning om att Kristus bor i själens tempel."     
     "Att människor blir frälsta drar bort dem från politisk strid till vila och frid och stillhet hos Gud, Alla som tänker över detta kommer verkligen att ha Kristi sinne. De kommer att bli klädda i hans rättfärdighets dräkt. Alla, som är välsignade på detta sätt, kommer att utropa med iver och glöd : 'Vi såg hans härlighet, en härlighet som den Enfödde har av Fadern, och han var full av nåd och sanning.' ( Joh 1:14 )    
     "Här gjordes ett andligt och härligt ljus känt för människorna. 'Och ordet blev kött och bodde bland oss.... full av nåd och sanning.'  ( Joh 1: 14 ) Tänk, vilken erfarenhet vi kan få av att vara nära Gud! Tänk, vilka himmelska utsikter vi kan få! Men av största betydelse för alla, som lever sitt liv för Gud, är att förstå deras dagliga tjänst för Jesus Kristus, som består av att representera hans karaktär i hjärtats mildhet och ödmjukhet och av att vara goda och göra gott .... "     
     " Herren önskar att vi ska visa vem Kristus är, att vi ska visa hans tilldragande karaktär för världen. Vi kan ha glädje i Herren om vi håller hans bud. Om vi verkligen har vårt medborgarskap i himlen och rätt till ett odödligt arv, en evig rikedom, så låt oss då ha en tro som är verksam i kärlek och renar själen från varje andlig förorening. Om vi har vårt medborgarskap däruppe, med vilken rätt kan vi vara upptagna av politiska stridsfrågor? Vi har inte blivit kallade till någon sådan tjänst. 'Gå ut från dem och skilj er från dem och rör inte vid något orent. Då skall jag ta emot er och jag skall vara er Fader, och ni skall var mina söner och döttrar, säger Herren, den Allsmäktige.' Vad mer kunde vi be om? Vi kommer att vara medlemmar av den kungliga familjen, barn till himmelens konung, Guds arvingar och Jesu Kristi medarvingar till ett odödligt arv. Vi kommer att få livets krona, vars glans aldrig kommer att mattas av.  "--<i>Testimony, den 14 december 1897.</i>   

15 11 1898 Review and Herald Kristi inställning till lagen   
Den stora frälsningsplanen kom till, innan jordens grundval blev lagd. Kristus var inte ensam om den vidunderliga uppgiften, att friköpa människan. I himmelens rådsförsamlingar, före världens skapelse, ingick Fadern och Sonen en pakt om, att i fall människan skulle visa sig otrogen mot Gud, skulle Kristus, som var ett med Fadern, ta överträdarens plats och lida det rättfärdiga straff, som skulle drabba denne. "Ty så älskade Gud världen att han utgav sin enfödde Son, för att den som tror på honom inte skall gå förlorad utan ha evigt liv." Vilket pris detta var, som himmelen måste betala för att köpa loss den som bröt mot Jehovas lag!    
Kristus kom icke för att förändra det fjärde budets Sabbat. Han kom icke för att försvaga eller åsidosätta Guds lag på någon punkt. Han kom för att visa Guds kärlek genom sin person och för att rättfärdiggöra vartenda bud i den heliga lagen. I stället för att förändra lagen och anpassa den till människan i hennes fallna tillstånd, upprätthöll Kristus dess heliga värdighet.    
Herren frälser inte syndare, genom att förändra sin lag, som utgör grundvalen i hans styre i himmelen och på jorden. Gud är en domare, som vakar över rättfärdigheten. Överträdelse av lagen en endaste gång i den minsta sak är synd. Gud kan inte åsidosätta sin lag, han kan inte avlägsna den minsta del i den, för att förlåta synden. Lagens rättfärdighet och dess höga moral måste upprätthållas och rättfärdiggöras inför det himmelska universum. Och denna heliga lag gick inte att upprätthålla till något lägre pris, än Guds Son död.    
Kristus bar synden i människans ställe, för att människan skulle få ett nytt tillfälle med alla möjligheter och fördelar. Johannes skriver: "Var och en som gör synd bryter mot lagen, ty synd är brott mot lagen. Och ni vet att han uppenbarades för att ta bort synderna, och synd finns inte i honom. Den som förblir i honom syndar inte. Den som syndar har inte sett honom och känner honom inte."    
Då Kristus framförde bergspredikan, var fariséerna tillstädes och gav akt på varje ord. Frälsaren läste deras hjärtan. Han visste att de spände sig, för att stå emot ljuset. Deras fördomar mot honom tilltog i styrka. De sade i sitt hjärta: "Han åsidosätter lagen. Vi tänker inte finna oss i en dylik lära." Men medan de undertryckte sitt ursinne, föll orden på deras överraskade öron som svar på deras outtalade tankar: "Tro inte att jag har kommit för att upphäva lagen eller profeterna. Jag har inte kommit för att upphäva utan för att fullborda. Amen säger jag er: Innan himmel och jord förgår, skall inte en enda bokstav, inte en prick i lagen förgå, förrän allt har skett. Den som därför upphäver ett av dessa minsta bud och lär människorna så, han skall kallas den minste i himmelriket. Men den som håller dem och lär människorna dem, han skall kallas stor i himmelriket."    
Detta är domen som blir förkunnad i himmelens rike. Några har menat, att det kommer att finnas lagbrytare där, och att de kommer att inta den lägsta platsen där. Det är fel. Syndare kommer aldrig att släppas in i de välsignade boningarna. Lagbrytaren och alla, som sluter sig till honom genom att förkunna att det inte spelar någon roll, om människan håller eller bryter mot den gudomliga lagen, kommer av himmelens universum att kallas för den minste ibland de mänskliga aktörerna. Ty de har inte bara varit illojala själva, utan de har lärt andra att överträda Guds lag. Kristus uttalar en dom över dem som hävdar sig känna till Guds lag, men som genom lära och exempel leder själar in i förvirring och mörker. De förkunnar människobud och genom sina traditioner sätter de Guds lag ur spel. "Jag säger er att om er rättfärdighet inte går långt utöver de skriftlärdas och fariseernas, skall ni inte komma in i himmelriket."    
 "Innan himmel och jord förgår, skall inte en enda bokstav, inte en prick i lagen förgå, förrän allt har skett." Så länge himmelen och jorden består, skall inte den minsta bokstav eller en enda prick avlägsnas från lagen. Så länge himlavalvet är utspänt ovanför våra huvuden och jorden ligger under våra fötter, skall det inte förekomma någon diskussion eller strid om denna fråga. Intill dess himmelen och jorden tas bort, kan Du vara säker på att Jehovas lag kommer att behålla sin upphöjda ställning.    
 "Sedan kom Jesus från Galileen till Johannes vid Jordan för döpas av honom. Men Johannes försökte hindra honom och sade: 'Det är jag som behöver döpas av dig, och du kommer till mig?' Jesus svarade honom: 'Låt det ske nu. Ty så bör vi uppfylla all rättfärdighet.'" Genom att "uppfylla" all rättfärdighet, avskaffade inte Jesus all rättfärdighet. Han uppfyllde alla Guds krav på ånger, tro och dop, nådens steg i sann omvändelse. Han gjorde detta som ett föredöme, för att vi skulle följa i hans fotspår. Som människa förverkligade Kristus åtgärderna förbundna med lagens krav. Och detta gjorde han som ett exempel för oss. Han var mänsklighetens överhuvud, dess ställföreträdare och garant. Människorna kan, genom att förena sin svaghet med styrkan hos hans gudomliga natur, få del i hans karaktär.    
Satan kommer att använda varje spetsfundigt argument, för att förföra män och kvinnor, såsom han gjorde i Eden, för att förföra Adam och Eva. Satan sade till Eva: "'Har Gud verkligen sagt: Ni får inte äta av alla träd i lustgården?' Kvinnan svarade ormen: 'Vi får äta av frukten från träden i lustgården, men om frukten på det träd som står mitt i lustgården har Gud sagt: Ät inte av den och rör inte vid, ty då kommer ni att dö.' Då sade ormen till kvinnan: 'Ni skall visst inte dö! Men Gud vet att den dag ni äter av den skall era ögon öppnas, så att ni blir som Gud med kunskap om gott och ont.'"    
Både Adam och Eva åt av frukten och de fick en kunskap som de aldrig skulle ha fått, om de hade varit lydiga mot Gud - en erfarenhet i olydnad och illojalitet mot Gud - kunskapen om att de var nakna. Oskuldhetens klädnad, en klädnad de hade fått av Gud, som omslöt dem, försvann. I stället för denna himmelska klädnad sydde de ihop fikonlöv för att skyla sig.    
Dette är kläderna, som överträdarna av Guds lag har använt sedan den gång, då Adam och Eva var olydiga. De har sytt ihop fikonlöv för att dölja den nakenhet, som beror på deras överträdelse. Fikonlöven är en bild på argumenten, som används för att ursäkta olydnaden. När Gud uppmärksammar människorna på sanningen, börjar de att sy ihop sin klädnad av fikonlöv, för att skyla själens nakenhet. Men syndarens nakenhet blir icke höljd. Alla argument, som tråklats samman av alla dem som har engagerat sig i detta ohållbara verk, kommer att visa sig vara gagnlösa.    
Herren Jesus Kristus har förberett en klädesdräkt, sin egen rättfärdighets kappa, som kommer att ges till varenda själ, som ångrar sig och tror samt är villig att ta emot den i tro. Johannes sade: "'Se Guds lamm, som tar bort världens synd." Synd är överträdelse av lagen, men Kristus dog för att möjliggöra för varje människa att få sin synd borttagen. En dräkt av fikonlöv kommer aldrig att skyla vår nakenhet. Synden måste bli borttagen och Kristi rättfärdighets klädnad måste övertäcka överträdaren av Guds lag. När Herren då ser på den troende syndaren, ser han inte fikonlöven som täcker honom, utan sin egen rättfärdighets kappa, som är lika med fullkomlig lydnad mot Jehovas lag.    
Kristus kom för att visa ett exempel på den fullkomliga överensstämmelse med Guds lag, som krävs av alla, från Adam, den första människan, ned till den sista människa som skall leva på jorden. Han tillkännagav, att det inte var hans uppgift att ödelägga lagen, utan att uppfylla den genom fullkomlig och fullständig lydnad. På detta sätt gjorde han lagen stor och ärofull. I sitt liv uppenbarade han dess andliga natur. Medan han betraktades av himmelska väsen och världar som inte hade fallit i synd, och en olydig, otacksam och vanhelgad värld, uppfyllde han lagens vittomfattande grundsatser. Han kom för att det sanna förhållandet, att människorna, när de är knutna till Gudomen genom en levande tro, kan hålla alla Guds bud. Han kom för att göra det tydligt, att lagen är oföränderlig, för att förkunna att överträdelse och olydnad aldrig går att belöna med evigt liv. Som människa kom han till människorna, för att människan skulle beröra människorna, medan det gudomliga höll fast i Guds tron. Men icke under någon omständighet kom han för att mildra människornas plikt, att vara fullkomligt lydiga. Han ödelade inte giltigheten hos Skrifterna i Gamla Testamentet. Han uppfyllde det som hade förutsagts av Gud själv. Han kom inte för att frigöra människorna från lagen, utan för att öppna en väg, varigenom de kunde lyda lagen och lära andra att göra detsamma.  

10 01 1899 Review and Herald En försummad plikt   
Den befallning Petrus fick av Kristus strax före Hans himmelsfärd var: "För mina lamm på bete", "Var en herde för mina får". Detta uppdrag har getts till varje präst och arbetare. Men arbetat har blivit försummat. Medan en del har blivit gjort för ungdomens utbildning och religiösa träning, saknas fortfarande mycket. Många fler behöver uppmuntran och hjälp. Det är många som inte har utfört det personliga arbete, som saken kräver. Det är inte bara prästerna, som har försummat detta högtidliga arbete med att frälsa de unga. Församlingarnas medlemmar kommer att få stå till svars inför Mästaren för sin likgiltighet och pliktförsummelse.    
Herren blir inte förhärligad, när barnen blir försummade och förbigångna. De skall utbildas, uppfostras och undervisas. De behöver mer än tillfällig uppmärksamhet, mer än endast ett uppmuntrande ord. De behöver omsorgsfullt, förebedjande, samvetsgrant arbete. Det hjärta, som är fyllt med kärlek och medkänsla, kommer att nå de unga, som verkar vara sorglösa och oförbätterliga.    
Vi får inte vara likgiltiga för någon själ, hur föga lovande, han än kan förefalla. Vi måste förena oss med Kristus och i Hans namn förstå Hans arbete och utföra det. "Ty vi är Guds medarbetare, och ni är en Guds åker, en Guds byggnad". (1 Kor. 3:9) "Ni är världens ljus." (Matt. 5:14) Vi måste samla de ljusstrålar, som kommer från Kristus och låta den himmelska strålglansen bli återkastad på livets breda vägar och småvägar för att leda vandringsmännens fötter in på den väg, som leder till evigt liv.    
Alla kan inte bli hjälpta av samma arbetsmetoder. Gud handlar med var och en med hänsyn till hans särskilda temperament och karaktär, och vi måste samarbeta med Honom. Det behövs visdom då man handskas med individuella sinnen. Det behövs mer kunskap, mer allvarlig bön om visdom. Ofta är det just de, som vi förbigår med likgiltighet, därför att vi bedömer dem efter deras yttre uppträdande, som har det bästa materialet i sig till att bli arbetare, och som kommer att betala tillbaka alla de ansträngningar, som vi har lagt ner på dem. De sätt och medel, som vi använder för att vinna dem för Kristus, kommer de tacksamt att använda på nytt för att vinna andra.     
Herren vill, att undervisningen i våra skolor skall vara sådan, att den främjar varenda elevs kunskap om Gud och om Jesus Kristus, som Han har sänt. Ett stort fel begås av lärare, när de ger elever det intrycket att de för att bli fulländade i litteraturhistoria, måste smutta på den orena källa, där seder och bruk och traditioner och misstag, som är grå av ålder, fortsätter att flyta. Det är den största vanära, man kan visa mot Skriftens Gud. Lärare och elever bör ta den undervisning till sitt hjärta, som har getts oss genom inspirationen från Gud och som är god till undervisning, till bestraffning, till upprättelse, och till fostran i rättfärdighet, för att människan skall bli fullt färdig, väl rustad för varje god gärning. (2 Tim. 3:16, 17)    
"Men i ett stort hus finns det kärl inte bara av guld och silver utan också kärl av trä och lera, några till heder, andra till vanheder. Den som därför renar sig och håller sig borta från dessa blir ett kärl till heder, helgat, användbart för sin herre och förberett för allt gott arbete. Fly bort från ungdomens onda begär och sträva efter rättfärdighet, tro, kärlek och frid tillsammans med dem som åkallar Herren av rent hjärta. Avvisa dumma och meningslösa dispyter. Du vet att de föder strider, och en Herrens tjänare skall inte strida utan vara vänlig mot alla, skicklig i att undervisa och tålig när han får lida.  Han skall i ödmjukhet tillrättavisa sina motståndare. Kanske ger Gud dem omvändelse, så att de kommer till insikt om sanningen och nyktrar till och slipper bort ur djävulens snara, där de hålls fångna, så att de gör hans vilja." (2Tim. 2:20- 26)    
Den sanna värdighet hos den unge, som sätter sin tillit till Gud, kommer att visa sig själv. Den Helige Ande kommer att arbeta i honom och göra honom till en Guds representant för att förklara Guds budskap. Han kan komma att stå som rådgivare för kungar, ty himmelska insiktsfulla rådgivare står vid hans sida. Lägg märke till de råd, som den unge Josef gav till kungar, ministrar och så kallade stora män i Egypten. Han bestod proven på sin karaktär under motgång, och guldet förblev oförmattat i medgång. Han visade samma heliga hänsyn till Guds vilja när han var den näst förste i riket, som då han befann sig i fängelsecellen. Josef tog sin religion med sig överallt. Detta var hemligheten med hans orubbliga trohet.    
I Babylon fick Daniel ta emot visdomsord, tillrättavisning och rådgivning av de himmelske intelligenserna. Hans liv har getts till oss som ett strålande exempel på, vad en människa kan bli, redan i detta livet, om hon vill göra Gud till sin styrka och vist utnyttja de tillfällen och privilegier, som kommer inom räckhåll. Daniel var bara en ung man, då han blev bortförd som fånge till Babylon. Men han ville inte tillåta någon makt att föra honom bort från pliktens väg. Han vägrade att använda vin som dryck, trots att det satts fram åt honom på kungens befallning. Han kunde ha påstått att han under dessa omständigheter var tvungen att göra det som krävdes av honom. Men samtidigt som Daniel var villig till att lyda den som hade makten över honom, kunde kungar och dekret inte få honom till att avvika från sin trohet mot kungarnas Kung. Han visste att om han använde vin, skulle han få smak på det, så att han skulle föredra det framför vatten.    
En annan orsak, som var av betydelse för dessa unga fångar, var att man vid kungens bord bönföll hedniska gudar om deras välsignelser. Kungen satte en del av sin mat och sitt vin åt sidan för dessa avgudar. Enligt de unga männens religiösa undervisning innebar denna sed, att all maten tillägnades avgudarna. Daniel och hans tre medbröder ansåg, att man vanärade himlens Gud genom att äta den mat, som var invigd på det sättet. Dessa fyra ynglingar beslöt, att de inte kunde äta av kungens mat och inte heller dricka hans vin, eftersom de skulle bli indragna i hedendomen och vanära sin egen religions principer, om de gjorde det.     
Detta beslut förde med sig mycket. De blev betraktade som slavar, trots att de blev särskilt gynnade på grund av sin uppenbara intelligens och sin personliga skönhet. Men de beslöt, att till och med om de bara gjorde ett sken av att äta av kungens mat eller av att dricka hans vin, skulle det innebära en förnekelse av deras religions tro. Det var ingen arrogans hos dessa unga, utan en fast kärlek till sanning och rättfärdighet. De valde inte att vara annorlunda än andra. De tvingades emellertid till att vara det, eftersom de annars skulle fördärva sina vägar vid hovet i Babylon och bli utsatta för alla sorters frestelser i form av mat och dryck. Det fördärvande inflytandet skulle avlägsna deras beskydd och de skulle vanära Gud och ödelägga sin egen karaktär.    
Den utbildning, som dessa unga hade fått, följde inte de världsliga skolornas mönster utan Guds föreskrifter. De skolor, där de hade blivit utbildade, tillhörde inte den sorts skolor, som existerade före syndafloden, där naturen blev tillbedd över naturens Gud och där otrogen sentimentalitet tog överhand och där idéerna om Gud var grumliga och oklara. Deras utbildning var inte som den i Sodom och Gomorra, där man utestängde all sann religion. Dessa unga hade uppfostrats i hem, där de hade lärt sig att frukta Herren. Denna tidiga utbildning blev det som beskyddade dem. De läxor, som de hade lärt sig i sina tidigaste år, var det, som bevarade dem ofördärvade vid Babylons hov. Sanningen var sanning för dem. Dess principer var stämplade på deras hjärtan. De förstod, att "med hjärtat tror man och blir rättfärdig, men med munnen bekänner man och blir frälst". Det första och största budet: "Och du skall älska Herren, din Gud, av hela ditt hjärta och av hela din själ och av all din kraft", var sanningen för dem och de löd den. (5 Mos. 6:5)    
Josef, Daniel och de tre hebreiska unga männen kom ut ur sin prövning som rent guld. Om draperiet kunde ha blivit draget åt sidan, skulle människor ha kunnat se det himmelska universum betrakta dessa unga människor med beundran, som mitt i frestelse och moraliskt fördärv, satte sin tillit till Gud. Herren såg, att dessa unga människor skulle bli kärl till ära. De skulle icke besmitta de kanaler, genom vilka Han arbetade. Och hela himlen gladde sig.    
Dessa representativa unga är en illustration av det obesvarade spörsmålet: "Vem lär som Han?" För de ungdomar i vår tid, som vill läsa om Guds vilja och avsikter, är dessa unga hebréer ett vittnesbörd om vad alla kunde bli, när de står i förbindelse med den levande Guden. Deras ädla exempel borde bringa styrka till de prövade och frestade, även i våra dagar.    
Tiden för med sig ett ansvar till varje mänsklig varelse och de unga måste använda sina själs- och kroppskrafter då de fullgör det arbete, som Gud har gett dem att utföra. Det krävs av dem, att de använder varje timme till att göra gott i Mästarens tjänst. Varje dag som går för oss närmare det ögonblick då vi skall se Honom, som våra själar älskar. Bakom detta "nu" finns det en evig framtid. Just nu är det tid för vår prövning och rannsakning. Nu är det såningstid för nåden och tid för den mognande skörden. Tiden är mycket dyrbar. Dagar, veckor och månader fyller ut året. Allteftersom de går, har vi en dag, en vecka och en månad mindre på oss till att förbereda oss inför det kommande livet. Ännu dröjer tusentals i obekymrad och tanklös likgiltighet och känner inte något behov av att ta på sig något ansvar, utan tillbringar sin tid som om den inte hade något värde. Detta nöje, denna utflykt, säger de, kommer att få tiden att gå. Det är icke rätt syn på livet. Tid är en dyrbar gåva, som vi skall avlägga räkenskap för inför Gud.     
Gud kallar arbetare till sin vingård. Han önskar ha dem som medarbetare, som har en uppfostran i Guds ord, de vilkas krigföring inte är köttslig, "utan har makt inför Gud att bryta ner fästen. Ja, vi bryter ner tankebyggnader och allt högt som reser sig upp mot kunskapen om Gud. Och vi gör varje tanke till en lydig fånge hos Kristus." Då vi arbetar för Gud bör våra stora spörsmål vara: Är det Guds vilja? Är det Hans väg? Har jag engagerat mig i en sak som kommer att hålla mig borta från bönen, från att tjäna Gud? I så fall måste jag lämna den, eftersom jag, i stället för att reflektera ljus så att det lyser på andras väg, annars kommer att föra dem bort från Gud. Är den underhållning som jag är engagerad i av sådant slag, att den stärker mitt hjärta till trofast tjänst för Gud? Kommer den att stärka mig inför prövningarna och göra mig i stånd att urskilja frestelserna och världens vägar? Kan jag be Gud gå med mig till det nöje jag är på väg till? Om inte, skall jag inte gå dit, hur attraktivt det än verkar vara. Jag måste ha min blick riktad enbart mot Guds ära. Inget skall få lov att komma in som får mig att se saker och ting i ett perverterat ljus, så att mitt intresse blir delat och jag inte ärar Gud av hela mitt hjärta.    
Alla lärare i våra skolor har inte ärat Gud. Några har gått över till samma arbetsordning på utbildningens område, som används av lärare i skolor, som inte har det ljus och den insikt, som Gud i sin nåd har gett oss för vår tid. Var finns de benådade erkännanden som borde komma från lärare och elever? När Herren är nära och har gett tecken på Sin närvaro och Sin välsignelse har några visat omisskännliga tecken på obehag eller irritation. De kunde inte se Herrens visdom, eftersom de tyckte, att Han störde deras studier. De varken såg eller erkände Gud. Närvaron av den helige Ande bland dem, har av några blivit betraktad som ett alldeles onödigt inslag, och även som ett hinder. Det som skulle ha framkallat hjärtlig tacksamhet och tacksägelse har blivit behandlat nästan med förakt. De har faktiskt sagt, att "vi vill inte att Guds ord eller gärningar blandas in i vårt arbete då vi undervisar".    
De som utbildar de unga skulle själva vara kristna. Då skulle de känna sitt ansvar som kristna. Detta skall de bevara under alla omständigheter och provokationer och de skall aldrig ge uttryck åt vare sig lidelser eller godtycklighet. De skall ge uttryck åt sunda principer och en integritet, som inte vacklar och rena känslor, uttryckta i rena ord. Detta är höga tankar, som skall dra ungdomen till den högre utbildningen, i vilken en atmosfär av renhet skall omge själen.  

31 01 1899 Review and Herald Missionsarbete i hemmen!   
När aposteln Paulus berättar om sin erfarenhet, säger han: "Ni vet, hur jag uppträdde hos er hela tiden från första dagen jag kom till Asien, hur jag tjänade Herren i all ödmjukhet, under tårar och prövningar som mötte mig genom judarnas anslag. Jag har inte försummat något som kunde vara till nytta för er. Jag har predikat och undervisat, offentligt och i hemmen, och jag har uppmuntrat både judar och greker att de skall omvända sig till Gud och tro på vår Herre Jesus. ... Därför betygar jag i dag för er att jag inte är skyldig till någons blod. Jag har inte tvekat att predika för er hela Guds vilja och plan."    
Detta är ett missionsarbete i hemmen, - ett arbete, som Guds tjänare skall sträva efter att troget utföra. De skall inte bara predika. De skall bedriva själavård genom att gå från hem till hem och lära känna de olika familjerna i församlingen, av vilka någon kanske kan omvändas, medan andra fortfarande är utan Gud och hopp i världen. Det är möjligt att hålla många predikningar utan att utföra det arbete, som är väsentligt för Guds folks bästa. Predikningarna skall följas upp av personligt arbete. Det kan utföras ett arbete genom att besöka folk i deras hem och tala uppmuntrande ord, som kan hjälpa dem och det kommer att vara långt mer effektivt än det arbete, som utförs genom att predika.     
Rättfärdighetens fiende kommer med starka övertalningsförsök till män och kvinnor, för att han om möjligt ska kunna förmå dem att ge efter för hans lockelser. Därför måste församlingens präster visa stor aktsamhet och vaksamhet i sin omsorg om sin hjord. De måste vaka över själar så som de, som skall avlägga räkenskap och visa samma intresse för sina bröder och systrar i tron, som bröder och systrar i en och samma familj visar varandra. I Jesus är vi alla medlemmar av samma familj. Gud är vår Fader, och han förväntar sig, att vi intresserar oss för medlemmarna i hans hus, inte ett tillfälligt intresse, utan ett beslutsamt och varaktigt intresse.     
Det finns somliga, som inte har någon äkta andlig erfarenhet, därför att de inte får och förmedlar ljus. De blir ofta överraskade av frestelser, som kommer i så fängslande former, att de inte känner igen dem som den listige fiendens bedrägeri.    
Hur viktigt är det inte att de får den erfarenhet som är nödvändig för dem att få. Medlemmarna av Herrens familj, skall vara kloka och vaksamma och göra allt, som står i deras makt för att frälsa sina svagare bröder från Satans dolda nät. Om en medlem faller i frestelse, bör de andra medlemmarna ha omsorg om honom med vänligt intresse och söka att hejda de fötter, som färdas på fel väg och vinna honom för ett rent och heligt liv. Denna tjänst förväntar sig Gud, att varje enskild medlem i hans församling ska göra till sin.     
 "Detta är ett missionsarbete i hemmen och det hjälper lika mycket dem, som utför det, som dem, som det blir utfört för. Det vänliga intresse, vi visar i hemmets krets, de ord fulla av sympati, som vi säger till våra bröder och systrar, gör oss lämpliga till att arbeta för medlemmarna i Herrens hus och dem vi skall leva tillsammans med i evigheten, om vi förblir trogna mot Jesus. "Var trogen intill döden", säger Jesus, "så skall jag ge dig livets krona." Hur noggrant skulle då inte medlemmarna av Herrens familj ha omsorg om sina bröder och systrar."    
 "Det är något helt underbart för en syndare, att bli förd till Gud genom Jesus, för att lära känna Jesus. Detta är sann omvändelse. Hur ömma skulle vi då inte vara i vårt sätt att behandla dem, som kämpar för att vinna livets krona. Vi skulle göra oss själva till deras vänner. Om de är fattiga och saknar mat och kläder, skulle vi sörja för deras timliga såväl som för deras andliga behov. På så sätt kan vi bli till dubbel välsignelse för dem. Den, som i kärlek och mildhet har hjälpt en behövande själ, kan en annan gång själv ha behov av medkännande ord om hopp och mod. Så skulle den, som själv har fått hjälp, i sin tur visa kärlek och tålmodigt intresse för den, som behöver hjälp. Vår dagliga bön skulle vara, "hjälp oss att hjälpa varandra, Herre, och bära varandras bördor."    
Gud vill, att vi skall uppmuntra de unga till att allvarligt söka efter en djupare erfarenhet i det kristna livet. Genom aktuella ord från Skriften skall vi hjälpa dem att lära känna honom som är deras frid, deras glädje, deras styrka, deras sköld, deras Ledare och Rådgivare, källan till deras tröst, deras allt i alla. Har du vänt dig bort från dina avgudar till Gud? De, som kommer till Jesus med sann uppriktighet i hjärtat och överlåter sig till hans tjänst, kommer i honom att lära känna välsignelsen av en fullkomlig tillit. Om de i sanning har överlåtit sig till hans tjänst, kommer de i honom att finna allt, som behövs för att utveckla en fullkomlig kristen karaktär. Genom hans fullhet kommer deras själs hunger att bli stillad. Det är alla människors privilegium att följa efter och lära känna Herren, så att de kan veta, att hans framgång är säker som morgonen.     
Vi bör inte bara ta oss an de hem som delar vår tro, utan bör också arbeta för dem som inte är med oss i tron. Jesus dog för dem. De är köpta med hans blod och är värdefulla i Guds ögon. De behöver bli hänvisade till Frälsaren. Detta kan du göra genom att tala ord om hopp och mod till dem och, om det behövs, ge dem påtagligt bevis på ditt intresse genom att hjälpa dem att få mat och kläder. Många skulle kunna nås av sanningen, om Guds folk gav bevis på äkta intresse för dem.     
Jesus sade: "Jag har inte kommit för att kalla rättfärdiga, utan syndare." "Det är inte de friska som behöver läkare, utan de sjuka." Det är inte i överensstämmelse med Jesus lära att använda onyttig tid och uppmärksamhet på dem, som känner tron, eftersom risken är att man då uppmuntrar själviskhet och hjälplöshet. Vi skall komma ihåg, att allas själar är värdefulla inför Gud. Låt dem, som känner sanningen fråga sig själva: "Hur kan jag bäst möta dem som inte har något intresse för religion?"    
Du möter många människor, talar med dem och hälsar på dem, men har du talat ord till dem, som visar ditt intresse för deras andliga välfärd? Har du visat dem Jesus som en Frälsare, som förlåter synder? Om du inte har gjort det, hur skall du då möta dessa själar - förtappade, evigt förtappade, när du står tillsammans med dem framför Guds domstol? Vem kan med aposteln Paulus säga: " Jag har inte försummat något som kunde vara till nytta för er. Jag har predikat och undervisat, offentligt och i hemmen, och jag har uppmuntrat både judar och greker att de skall omvända sig till Gud och tro på vår Herre Jesus"    
De, som har fått kunskap om sanningen, skall undervisa andra genom att arbeta från hem till hem, så att folk omkring dem kan få kunskap om Kristus och omvända sig från sina avgudar till att tjäna Gud. Men detta arbete är oerhört försummat. Stora delar av Herrens vingård är inte uppodlad utan försummad. Tusentals skulle i dag kunna glädja sig i tron, om de som säger att de älskar Gud och håller hans bud, ville arbeta så som Kristus arbetade och som aposteln Paulus arbetade - genom att gå från hem till hem och i all ödmjukhet tala om omvändelse till Gud och om tro på Herren Jesus.     
 "I allt har jag visat er", skriver Paulus, "att ni genom att arbeta på detta sätt skall ta er an de svaga och komma ihåg de ord som Herren Jesus själv sade: Det är saligare att giva än att taga." "Vi som är starka är skyldiga att bära de svagas svagheter och inte tjäna oss själva." "Var och en av oss skall tjäna sin nästa, till hans bästa och hans uppbyggelse. Kristus tjänade inte sig själv utan bar våra svagheter, så som det står skrivet: Dina smädares smädelser föll över mig."    
Många kan omvändas genom hjälp från dem som arbetar tillsammans med Gud. De himmelska väsendena står tätt vid sidan av varje själ, som allvarligt arbetar på att vinna själar för Kristus, för att dessa själar i sin tur må förhärliga Gud, som det står skrivet: "därför vill jag bekänna dig för hedningarna och lovsjunga ditt namn." När själar har blivit omvända, så kommer både den, som har arbetat och den, som han arbetat för, att förhärliga Gud. Och det gläder Guds kärleksfulla hjärta, att de himmelska intelligenserna har funnit kanaler genom vilka de kan förmedla Jesus rikedomar av barmhärtighet och nåd. Det blir glädje bland Guds änglar över en enda syndare, som omvänder sig till Gud och till tron på Jesus. Hela himlen blir glad och serafer och keruber rör vid sina gyllne harpor och sjunger till Guds och Lammets ära för deras barmhärtighet och godhet mot människors barn. Varför gör vi inte så på allvar? Skall inte var och en av oss allvarligt arbeta för människor omkring oss, om själar är lika dyrbara i Guds ögon som i våra egna ögon?"    
De, som tar emot Jesus nåd och ger den vidare, tar emot nåd på nåd. "Åt alla, som tog emot honom, gav han makt att bli Guds barn." "I sin kärlek har han genom Jesus Kristus förutbestämt att vi skulle tas upp som hans barn, enligt sin vilja och sitt beslut, för att den härliga nåd som han har skänkt oss i den Älskade skall prisas. I honom är vi friköpta genom hans blod och har förlåtelse för våra synder på grund av den rika nåd som han har låtit flöda över oss, med all vishet och insikt."    
Vilka välsignelser, som här har getts till oss! Det är Guds avsikt att förhärliga sitt namn för eviga tider genom dem, som tar emot Kristus som en personlig Frälsare. "Men Gud bevisar sin kärlek till oss genom att Kristus dog i vårt ställe, medan vi ännu var syndare." Genom att ge himlens allra dyrbaraste skatt, sin enfödde Son, till att dö för människan, ville Gud demonstrera för alla skapade varelser, hur högt han älskar det fallna människosläktet."    
 "Jag har gjort ditt namn känt för dem", sade Jesus i sin underbara bön, "och jag skall göra det känt, för att den kärlek som du har älskat mig med skall vara i dem och jag i dem." Denna kunskap, att sådana möjligheter och privilegier ligger framför mänskligheten, skulle egga oss till större aktivitet och leda oss till att göra fler självförnekande och självuppoffrande ansträngningar till deras bästa, som inte känner Jesus. Skulle inte de, som upplevt att deras hjärtan blivit värmda av Jesus kärlek, visa hur mycket de värdesätter denna kärlek genom att de berättar om den för andra, och genom att de på varje tänkbart och möjligt sätt söker fånga de oomvändas uppmärksamhet och visar dem till Jesus? Visa dem genom normer och exempel, att du värdesätter Guds kärlek. Var du än är, i vilket sällskap du än befinner dig, så gör vad du kan för att tala om Guds kärlek och försök att göra intryck på sinnen med den stora förlust, de ådrar sig genom att inte vara i Jesus tjänst."    
 "Ty var och en som åkallar Herrens namn skall bli frälst. Men hur skulle de kunna åkalla den som de inte har kommit till tro på? Och hur skulle de kunna tro på den, som de icke har hört? Och hur skulle de kunna höra, om ingen predikar? Och hur skulle några kunna predika, om de inte blev utsända? Det står skrivet: "Hur ljuvliga är inte stegen av dem som förkunnar det goda budskapet."    
Vi arbetar inte till hälften för Mästaren. Han vill att vi skall vaka över själarna, så som de gör, som skall stå till svars. I sin stora kärlek till oss utgav han "sin enfödde Son, för att den, som tror på honom inte skall gå förlorad utan ha evigt liv."  Eftersom vi vet det, så låt oss använda varje förmåga som anförtrotts oss för Guds räkning genom att vi med allvar försöker vinna soldater till hans här. Försumma inte att med Jesus mildhet rikta personliga vädjanden. "Ty vi är Guds medarbetare". Kan änglarna säga det om oss?     
Jesus vandrade på denna jord bland människor, botade de svaga, de halta, de lidande och gjorde de förtvivlades och modlösas hjärtan glada. Till alla gav han den nådiga inbjudan, "Kom till mig, alla ni, som arbetar och bär på tunga bördor, så skall jag ge er vila. Ta på er mitt ok och lär av mig, ty jag är mild och ödmjuk i hjärtat. Då skall ni finna ro för era själar. Ty mitt ok är milt, och min börda är lätt." Vi har det privilegiet att kunna hämta från Kristus förråd. I honom finns det ett outtömligt förråd av nåd och ljus och kärlek. Och ju mer vi ger, desto mer får vi. När vi på det sättet sörjer för det nödvändiga till andra, blir våra egna själar uppfriskade och mättade av Jesus kärlek. "Och Gud har makt att låta all nåd överflöda till er, så att ni alltid och under alla förhållanden har nog av allting och kan ge i överflöd till varje gott verk. ... Då blir ni rika på allt och kan vara frikostiga i allt, och det kommer att föra med sig att man tackar Gud när vi överlämnar gåvan."  

15 08 1899 Review and Herald Kristi mission   
Kristus var den störste missionär, som världen någonsin har känt. Hur kom Han? Vad var Hans budskap? Hans vägröjare, Johannes, lät höra sin stämma i Juda öken och ropade: "Omvänd er, ty himmelriket är nära." (Matt. 3:2) Om honom heter det hos profeten Jesaja: "En röst ropar i öknen: ´Bered väg för HERREN, bana en jämn väg i ödemarken för vår Gud. Varje dal skall höjas, alla berg och höjder sänkas. Ojämn mark skall jämnas, kuperat land bli slät mark. HERRENS härlighet skall uppenbaras, alla människor skall tillsammans se den. Ty HERRENS mun har talat... Sion, du glädjens budbärarinna, stig upp på ett högt berg. Jerusalem, du glädjens budbärarinna, höj din röst med kraft. Höj den utan fruktan, säg till Juda städer: `Se er Gud´! Ja, HERREN, HERREN kommer med makt, hans arm visar sin makt. Se, han har med sig sin lön, hans segerbyte går framför honom. Han för sin hjord i bet som en herde, han samlar lammen i sina armar, han bär dem i sin famn. Sakta för han moderfåren fram." (Jes. 40: 3- 11)    
Kristus kom med samma budskap som Johannes. "Från den tiden", läser vi, "började Jesus predika och säga: ´Omvänd er, ty himmelriket är nu här.´" (Matt. 4:17) Men medan Johannes predikade i öknen utförde Kristus Sitt arbete bland folket. För att Han skulle kunna nå syndare där de fanns, omfamnade Han hela mänskligheten med Sin långa mänskliga arm, medan Han med Sin gudomliga arm höll ett grepp om den Eviges tron. På det sättet förenade Han den ändliga människan med den oändlige Guden och skapade en gemenskap mellan och himmel.    
"Se, min tjänare, som jag uppehåller, min utvalde, i vilken min själ har sin glädje. Jag har låtit min Ande komma över honom. Han skall utbreda rätten bland hedningarna. Han skall inte skria eller ropa, inte låta sin röst höras på gatorna. Ett brutet strå skall han inte krossa, en tynande veke skall han inte släcka. Han skall i trofasthet utbreda rätten. Han skall inte förtröttas eller brytas ner, förrän han har grundat rätten på jorden. Havsländerna väntar på hans undervisning." (Jes. 42:1- 4)    
"När Jesus vandrade utmed Galileiska sjön, fick han se två bröder, Simon som kallas Petrus, och hans bror Andreas, kasta ut nät i sjön.  De var fiskare. Han sade till dem: ´Följ mig, så skall jag göra er till människofiskare.´" (Matt. 4: 18- 19) Så kallade Jesus Sina första lärjungar. De utvaldes inte bland fariséerna, utan bland ödmjuka fiskare. Dessa enkla män kunde Jesus samarbeta med, Han kunde utbilda och träna dem till att göra det högsta uppdrag, som någonsin har anförtrotts till dödliga."    
"Jesus vandrade omkring i hela Galileen och undervisade i deras synagogor och predikade evangelium om riket och botade alla slags sjukdomar och krämpor bland folket.  Ryktet om honom gick ut över hela Syrien, och man förde till honom alla som led av olika slags sjukdomar och plågor, besatta, månadssjuka och lama, och han botade dem. Och mycket folk följde honom från Galileen och Dekapolis, från Jerusalem och Judeen och från andra sidan Jordan." (Matt. 4:23- 25)    
Här vill jag inskärpa i alla, som är intresserade av missionsarbete, att först skall sanningen läggas fram och folket varnas: "Himmelriket är nära". Inget gör ett sådant intryck på sinnena som detta, att upphöja Frälsaren. "Och liksom Mose upphöjde ormen i öknen, så måste Människosonen bli upphöjd, för att var och en som tror på honom skall ha evigt liv". (Joh. 3:14) I öknen gavs Ordet, trumpeten ljöd och uppfattades av utvalda män - och de, som lyssnade i tro och såg upp på den symbol, som hade lyfts upp, blev frälst. I dag skall de, som har bitits av ormen, se och leva. "Se,     
Guds lamm, som tar bort världens synd". (Joh. 1:29) Alla, som ser på Honom, kommer att leva. På det sättet blir den frågan besvarad: "Vad skall jag göra för att bli frälst?"    
Det budskap, som Jesus gav till den lame mannen, ges till oss. "Där förde de till honom en lam man, som låg på en bädd". (Matt. 9:2) Det var en stor mängd människor omkring det hus, där Jesus var, och den sjuke mannens vänner sökte finna ett sätt att föra honom direkt till Kristus, för att de skulle kunna lägga ner honom framför Jesus. När de på grund av folkhopen inte kunde finna något sätt att få in honom, gick de upp på husets tak och firade ned honom liggande på sin bår genom ett hål mellan bjälkarna mitt framför Jesus.     
Kristus såg, att mannen led av en fysisk sjukdom. Han såg också, att Han led av en sjuk själ. Han visste att för att bota den fysiska sjukdomen, måste Han ge lindring till själen och rena den från synd. Mannen behövde själens läkedom för att kunna värdesätta kroppens hälsa. Frälsaren var inte oberörd av de ansträngningar, som hade gjorts för att kunna föra mannen till Honom. Hans kärleksfulla hjärta och Hans medkänsla påverkades. "Och då han såg deras tro", vilket var tillräckligt, "sade han till den lame: "Var vid gott mod, mitt barn. Dina synder är förlåtna." (Matt. 9:2) Många lade med återhållen andedräkt märke till varje rörelse i detta ovanliga händelseförlopp och kände att Kristi ord var en inbjudan till dem. Var inte också de sjuka i sina själar? Var inte också de bekymrade över hur de skulle bli fria från sin skuld?     
Men fariséerna kunde inte dölja sin vrede. Som fyllda av en helig rädsla började de resonera och säga: "Varför talar han på det sättet? Han hädar! Vem kan förlåta synder? Det kan ingen utom Gud." (Mark. 2: 7) Men det var den levande Gudens Son, som hade uttalat orden: "Dina synder är förlåtna." Om inte fariséerna hade varit förblindade av fördomar, skulle de ha sett, att Han som stod framför dem var Kristus och att Han var i Fadern och Fadern i Honom. "Jag och Fadern är ett", förklarade Han.    
När Jesus märkte deras tankar, svarade Han dem: "Varför tänker ni så i era hjärtan? Vilket är lättast att säga till den lame: ´Dina synder är förlåtna´, eller att säga: ´Stig upp, ta din bädd och gå´? Men det skall ni veta att Människosonen har makt på jorden att förlåta synder." Och Han sade till den lame: "Stig upp, ta din bädd och gå hem!" Omedelbart steg han upp inför allas ögon, tog upp det som han låg på och gick hem och prisade Gud. Han var botad från syndens spetälska, botad från den sjukdom, som hade angripit hans kropp, helt och hållet botad. Och de fylldes med fruktan och sade: "Något sådant har vi aldrig sett". (Mark. 2:7- 12)    
"När han gick vidare fick han se Levi, Alfeus son, sitta vid tullhuset, och han sade till honom: ´Följ mig´! Och Levi steg upp och följde honom." Det är sådana inbjudningar, som Kristi representanter måste ge. Inbjudningar ges rent allmänt. Det ges emellertid inte tillräckligt många bestämda och personliga inbjudningar. Om fler personliga kallelser gavs, skulle mer beslutsamma steg tas för att följa Kristus.     
Och Levi höll en stor fest i sitt hus. Han kände sig hedrad av Kristi kallelse och uttryckte sina känslor genom att hålla en fest och inbjuda sina vänner. Jesus och Hans lärjungar blev inbjudna. "En mängd publikaner och andra låg till bords med dem." Jesus sade aldrig nej till den sortens inbjudningar, eftersom Han här kunde ställa frågor och svara på spörsmål, som kunde sprida ljus. Han försummade aldrig ett tillfälle att så sanningens säd i människors sinnen, eftersom Han visste, att den tid skulle komma, då människors hjärtan skulle svara på de ord, som föll från Hans läppar.    
Men de skriftlärde och fariséerna knorrade mot Hans lärjungar och sade: "Varför äter och dricker ni tillsammans med publikaner och syndare?" Och Jesus svarade dem och sade: "Det är inte de friska som behöver läkare utan de sjuka. Jag har inte kommit för att kalla rättfärdiga till omvändelse utan syndare."    
Detta är en lektion för alla våra församlingar. Herren kom på den bråda genomresan för att Han kunde tala ord, som kunde nå syndares hjärtan. De var sjuka och behövde ett tillfälle, som kunde visa dem deras sanna tillstånd. På det sättet nådde Kristus djupen av mänsklig smärta och elände.    
Kristi uppdrag var ett tydligt uppdrag. Han blandade Sin undervisning med botande av sjuka. Han "gav dem makt att driva ut orena andar och att bota alla slags sjukdomar och krämpor." (Matt. 10:1) Han sade till dem: "Och där ni går fram skall ni predika: Himmelriket är nu här. Bota sjuka, uppväck döda, gör spetälska rena och driv ut onda andar. Det ni har fått som gåva, ge det som gåva. Skaffa er inte guld, silver eller koppar i era bälten, inte lädersäck för resan, inte två livklädnader, inte sandaler eller stav. Ty arbetaren är värd sin mat." (Matt 10:7- 11) "De gick ut och vandrade från by till by och predikade överallt evangeliet och botade sjuka." (Luk. 9:6)    
Det är detta arbete, som bör utföras i dag. Missionsstationer skulle upprättas, inte bara i en eller två städer i Amerika, utan på många platser. Byggnaderna skulle vara så billiga som möjligt. Det är inte dyra byggnader, som ger vårt arbete dess karaktär. Det är den ande, som uppenbarar sig i arbetarna, som visar, att de samarbetar med den Helige Ande. Det ger kraft åt deras inflytande och karaktär åt arbetet.    
Gud har sänt Sitt folk till olika delar av jorden, bland avgudadyrkare och hedniska nationer, för att de måtte vinna själar från mörkret över till ljuset. Deras första arbete består i att komma med budskapet att Jesus, den Korsfäste, är vår Frälsare. De skall väcka ett intresse för Jesu villighet att förlåta synder och föra ut detta budskap: "Detta är evigt liv att de känner dig, den ende sanne Guden, och den du har sänt, Jesus Kristus."    
Kristus gav sina lärjungar ett exempel på det arbete, de skulle utföra. Av en tillfällighet läser vi, att Han "begav sig till Tyrus område. Där gick han in i ett hus. Han ville inte att någon skulle få veta det, men det kunde inte hållas hemligt. En kvinna, vars dotter hade en oren ande, fick höra talas om honom, och hon kom genast och föll ner för hans fötter... Hon bad att Jesus skulle driva ut den orene anden ur hennes dotter. Jesus sade till henne: ´Låt barnen först få äta sig mätta. Det är inte rätt att ta brödet från barnen och kasta det åt hundarna´. Hon svarade honom: ´Herre, hundarna under bordet äter också av barnens smulor´. Då sade han till henne. ´För de ordens skull säger jag dig: Gå! Den onde anden har farit ut ur din dotter´. Och hon gick hem och fann barnet ligga på bädden. Den onde anden hade farit ut." (Mark. 7:24- 30)     
"Därefter lämnade han Tyrus område och tog vägen över Sidon och gick sedan genom Dekapolis område till Galileiska sjön. Och man förde till honom en som var död och nästan stum och bad att han skulle lägga handen på honom. Då tog han honom åt sidan, bort från folkskaran, stoppade fingrarna i hans öron, spottade och rörde vid hans tunga och såg upp mot himlen, suckade och sade: ´Effata´! - det betyder: Öppna dig! Genast öppnades hans öron och hans tunga löstes, och han talade tydligt och klart." (Mark. 7: 31- 35)    
"Jesus förbjöd dem att tala om detta för någon, men ju mer han förbjöd dem, desto ivrigare var de att göra det känt. Och folk blev utom sig av häpnad och sade: ´Allt han har gjort är gott. De döva får han att höra och de stumma att tala.´" Mark 36- 37)     
Detta var Kristi verk. Våra församlingar har emellertid inte fyllt sin plats i samarbetet med Gud.  Varje ställning i livet har Gud i Sin försyn tillåtit. Varje arbetsområde kräver den allvarligaste överlåtelse till Gud. De, som lever ett liv fördolt med Kristus i Gud, kommer att bli verktyg i Guds händer till att utveckla kristen duglighet och kraft. Alla klasser har en uppgift att utföra. Guds folk skall inte sitta och lyssna till Ordet sabbat efter sabbat och sedan ingenting göra för att berätta för andra, vad de har hört. De skall vara Guds medarbetare. Gud har gett varenda människa en uppgift att utföra. Han kommer inte att ursäkta någon, som ägnar sig åt att knäppa sina händer och gör sig själv till medelpunkt. Sanningen skall förkunnas. Den skall gå framåt som en brinnande lampa. Inte en tråd av själviskhet får vävas in i det arbetet. Vi måste se ljus i Guds ljus.   

22 08 1899 Review and Herald Jordens salt!   
I Sin undervisning jämförde Kristus Sina lärjungar med sådant, som var särskilt välbekant för dem. Han jämförde dem med salt och med ljus. "Ni är jordens salt", sade Han, "Ni är världens ljus." Dessa ord uttalades till några få, ödmjuka fiskare. Det fanns präster och rabbiner bland åhörarna, men det var inte dem som Han talade till. Med all deras lärdom, med all deras förmenta insikt i lagens mysterier, med alla deras anspråk på att känna Gud, avslöjade de endast att de inte kände Honom. Till dessa ledande män hade Guds profetior anförtrotts, men Kristus förklarade dem för att vara farliga lärare. Han sade till dem, att de läror de förkunnade var människors bud. (Se Matt. 15:9) "Ni tar fel och förstår varken Skriften eller Guds makt." (Matt. 22:29) Så vände Han Sig bort från dessa män till de ödmjuka fiskarna och sade till dem: "Ni är jorden salt."    
Kristi egen karaktär skulle representeras genom Hans lärjungar. De skulle föra ut evangeliet till världen. De skulle praktisera det ord, som de kom med och det skulle vara en doft av liv till liv för dem och för andra. Från dem skulle det utgå ett budskap, som lyste upp genom sitt inflytande och var frälsande genom sin kraft.     
Genom dessa ord från Kristus får vi en viss uppfattning om, vad det är som ger mänskligt inflytande dess värde. Det vill säga, att arbeta med Kristi inflytande, att upphöja det som Kristus upphöjer, att ge rätta principer och motstå fördärvets framgång i världen. Det vill säga att upphöja och försköna andras liv och karaktär genom den kraft, som ett rent exempel ger i förening med allvarlig tro och kärlek. Guds folk borde fungera som en förnyande, bevarande kraft i världen. Det skall motarbeta det ondas ödeläggande, fördärvliga inflytande. Med penna och röst skall de upphöja Honom inför människorna, som kom för att söka upp och frälsa det, som var förlorat.    
Judarna kände till liknelsen om saltet och i Kristi ord fanns det, som anbefallde Hans principer åt Hans åhörare. "Men om saltet förlorar sin sälta", sade Han, "hur skall man då göra det salt igen"? Det duger bara till att kastas ut och trampas ner av människorna." (Matt 5: 13) Sådant var den judiska nationens tillstånd. Saltet fanns där, men det kunde inte användas till någon som helst nytta för någon. Detta hänvisar till dem, som en gång har tagit emot Bibelns sanningar, som en gång har förstått vad det innebär att vara som saltet med dess frälsande egenskaper, men som har förlorat sin kontakt med Kristus. De har inga frälsande egenskaper i sig själva. De kritiserar, anklagar sina bröder, som den store åklagaren också gör. De försöker inte att upplysa och frälsa sina medmänniskor. Dessa människor är onyttiga, vad beträffar sanning och rättfärdighet och lämpar sig endast för att bli behandlade som det salt som har förlorat sin kraft.    
Kristus visar oss vad sann religion är. Han vänder upp och ned på århundradenas tänkande och visar, att sann visdom står i direkt strid mot människors synpunkter. Guds folks arbete i denna världen består i att begränsa det onda, att utveckla, rena och förädla människosläktet. Principerna vänlighet, kärlek och godhet måste rycka upp varje fiber av den själviskhet, som har genomsyrat hela det mänskliga samhället och fördärvat kyrkan. Sedan kan Gud, den Allsmäktige, regera och Kristi Ande kommer att bli ett varaktigt inflytande i livet. Om män och kvinnor vill öppna sina hjärtan för det himmelska inflytandet av sanning och kärlek, så kommer dessa principer att strömma till oss på nytt, som öknens bäckar, som förfriskar alla och förorsakar, att det friska, gröna kommer till synes, där det nu endast finns ödemark och öken. Inflytandet från dem, som håller sig på Herrens väg, kommer på det sättet att bli lika vidsträckt som evigheten. De kommer att ha med sig ett glatt sinne med himmelsk frid som en varaktig, förfriskande, upplysande kraft. Återigen: Det måste finnas ett öppet inflytande. Jesus säger, "Låt ... ert ljus lysa för människorna, så att de ser era goda gärningar och prisar er Fader i himlen." (Matt. 5:16) Kristus praktiserade barmhärtighet, ömhet och medkänsla för att kunna välsigna den lidande mänskligheten. Han arbetade på att upprätta Guds avbild i människor både fysiskt och moraliskt. I detta arbete skall människor arbeta tillsammans med Gud. Fysisk och moralisk sundhet och andligt ljus skall förmedlas från den mäktige Läkaren.    
Det ljus, som lyser från dem som tar emot Jesus Kristus, kommer inte från dem själva. Det kommer alltsammans från Honom som är världens ljus och liv. Han tänder detta ljus, likaväl som Han tänder den eld som alla måste använda, när de tjänar Honom. Kristus är ljuset, livet, heligheten, Han som pånyttföder alla dem som tror. Hans ljus måste tas emot och ges vidare genom alla goda verk. På många olika sätt verkar Hans nåd också som jordens salt. Vart detta salt än finner sin väg, till hem eller församlingar, blir det en bevarande kraft till att frälsa allt som är gott och att ödelägga allt som är ont.     
Sann religion är världens ljus och jordens salt. Kristna föräldrar, vill ni ta ansvar för att saltet äger värdefulla frälsande egenskaper i er familj? Det bör inte finnas några högröstade befallningar i ert hem. Låt ingenting komma ut från din mun, som är ovänligt och irriterande för dina barn. Dessa barn får sin första lektion av far och mor. De skulle inte ge dem något hårt, strängt eller surt exempel. Kristi kärlek är det, som skall dana deras karaktär. Uppenbara Jesu ömhet och mildhet i behandlingen av era egensinniga små. Lägg på minnet, att de har fått sina dåliga sidor som ett arv från far eller mor och visa tålamod mot barnen, som har ärvt era egna karaktärsdrag.     
Var fasta och bestämda i att ge bibelundervisning.  Släpp aldrig lidelserna lösa. Kom ihåg, att om du blir hård eller oresonlig mot dina små, så lär du dem att också bli hårda och oresonliga. Gud kräver av dig, att du uppfostrar dina barn, genom att du i din självbehärskning intar en klok lärares ledning, som står under Guds kontroll. Om Guds omvändande makt är verksam i ert hem, kommer ni båda själva alltid att vara elever. Så kommer ni att representera Kristi karaktär och på det sättet kommer era ansträngningar att glädja Gud. Glöm aldrig det arbete, som bör utföras för de yngsta medlemmarna i vår Herres familj. Ni föräldrar är ljuset i ert hem. Låt ert ljus lysa med vänliga ord, uttalade med mild röst. Då kommer änglarna att vara i era hem och den goda ordning, som ni för vidare till era barn, kommer att strömma ut till världen stark och klar. Era barn kommer att ta med sig ert hems uppfostran som en värdefull påverkan. Så arbeta inom familjekretsen under de första åren av barnens liv. Då kommer de att föra med sig ert inflytande in i klassrummet och ut i världen och det kommer att vara en doft från liv till liv.     
När församlingen kommer att förstå sitt förhållande till världen, kommer det att utföras aktivt personligt arbete. Som ett folk är vi ansvariga för de själar, som går under utan Kristus. Varje själ, som är förenad med Kristus, skulle vara en levande, aktiv budbärare, som går Hans ärende. Han borde vara en frälsande makt i en värld, som håller på att gå under. Själar ropar: "Sänd oss hjälp. Vi törstar efter frälsningens vatten. Vi hungrar efter livets bröd." Kommer medlemmarna i vår församling att själva äta livets bröd utan att känna någon börda för att bära sanningen till dem, som sitter i villfarelsens mörker? Har Kristi efterföljare ingen aning om det oändligt höga pris, som har betalats som lösensumma för att friköpa dessa själar från Satans makt? Det behövs ett starkt och gemensamt inflytande för att samarbeta med härföraren för vår frälsning, då Han tar bytet från fienden och gör kvinnor och män fria i Kristus. Skall vi inte, varenda en av oss, försöka stimulera varandra till att arbeta för fallna människor? Be allvarligt, gemensamt och uthålligt om andlig styrka. Nådens och kunskapens källa flyter oavbrutet. Den är outtömlig. Det är från denna överflödande fullhet, som vi blir försedda.     
Var och en av oss har förmågor som är värdefulla i arbetet för att vinna själar för Kristus. Men många, som gör anspråk på att vara Kristi lärjungar, har ingen verklig förbindelse med Gud. De går inte framåt i tjänst. De äger inga kristuslika egenskaper. Saltet har förlorat sin kraft. Människor, som aldrig har upplevt Jesu ömma, vinnande kärlek i sin själ, kan inte leda andra till livets källa. Men om Kristi kärlek bor i hjärtat, kommer den att visa sig vara en mäktigt verkande kraft. Den kommer att visa sig i samtalet, i den ömma, medkännande anden och i de ansträngningar, som görs för att lyfta upp de själar, som vi kommer i kontakt med.     
Utbredandet av Guds sanning är inte begränsad till några få ordinerade predikanter. Sanningen skall spridas av alla, som gör anspråk på att vara Kristi lärjungar. Det måste sås vid alla vatten. Det föreligger en risk för dem, som endast gör litet eller intet för Kristus. Guds nåd kommer inte länge att dröja kvar i den själ som förblir tyst, efter det att han har fått ta emot stora privilegier och möjligheter. En sådan person kommer snart att upptäcka, att han inte har någonting att säga. Om medlemmar i församlingen ville inse, vad det har krävts av dem och fortfarande krävs, skulle de förneka sig själva. De skulle ta på sig sitt kors. De skulle försöka frälsa de själar, som håller på att gå under. De skulle gå gråtande framåt och bära sin dyrbara säd i kärlek, för att de måtte komma tillbaka med glädje och ha med sig sina sädeskärvar.  

5 02 1901 Review and Herald En varning för vår tid   
Paulus skrev: "Från den dag vi hörde om det, har vi därför inte upphört att be för er. Vår bön är att ni skall uppfyllas av kunskap om hans vilja, med all andlig vishet och insikt, så att ni kan leva värdigt Herren och i allt behaga honom, när ni bär frukt i alla slags goda gärningar och växer till i kunskapen om Gud. Hans härlighets makt skall då styrka er och ge er all kraft till att vara uthålliga och tåliga i allt. (Kol. 1:9- 11) Dessa ord presenterar en växande religiös erfarenhet.    
 "Påminn om detta och uppmana dem allvarligt inför Gud att inte strida om ord.  Det är inte till någon nytta utan bryter bara ner åhörarna." (2Tim 2:14). Detta är en varning som är lämplig för vår tid. Sedan kommer en förmaning som det ofta kommer att vara nödvändigt att ge: "Gör allt du kan för att bestå provet inför Gud, likt en arbetare som inte behöver skämmas utan rätt delar sanningens ord." (2Tim. 2:15). Lär er att ta de sanningar som har uppenbarats och att handskas med dem på ett sådant sätt, att de kommer att bli bröd för Guds hjord.    
Vi skall lära känna och lära oss bemöta dem som tillåter sina tankar att uppehålla sig vid spekulationer, som det inte står någonting om i Guds Ord. Gud har talat med tydligast tänkbara språk om varje ämne som berör själens frälsning. Men Han begär av oss, att vi skall undvika allt dagdrömmeri och säger: Gå och arbeta i Min vingård i dag. Natten kommer då ingen kan arbeta. Upphör med all onödig vetgirighet. Var på er vakt, arbeta och be. Studera den sanning som är uppenbarad. Kristus vill skingra alla dagdrömmerier. Han hänvisar oss till fälten som är mogna för skörd. Om vi inte arbetar ärligt, kommer evigheten att överväldiga oss med sin börda och sitt ansvar. Gud har gett oss talenter, som vi skall sätta i omlopp, och Han förväntar Sig av oss, att vi skall tjäna fler genom att troget förvalta dem. Han har gjort oss till Sina allmoseutdelare. Han begär, att duglighet och nytta skall utmärka vår väg var vi än går. Om betraktandet av de eviga sanningarna inte gör oss lämpliga för vårt liv här och nu, ligger skulden hos oss själva.     
Vi får den uppmuntran från Skriften, att om vi vandrar ödmjuka inför Gud, skall vi få undervisning. Men vi har blivit varnade för vetgirighet. Håll dig borta från överdriven nyfikenhet. "Men oandligt, tomt prat skall du akta dig för. De som befattar sig med sådant kommer att göra allt större framsteg - i ogudaktighet", (2 Tim. 2:16), vilket leder till antaganden och fantasier, som vi inte har någonting med att göra. Dessa är fruktlösa, oväsentliga teorier om hur människan har skapats, som uppehåller tankarna vid ingenting. De har ingenting säkert eller väsentligt i sig. Om dem, som gör framsteg i dessa teorier, säger Paulus: "deras ord kommer att sprida sig som en cancertumör. Till dem hör Hymeneus och Filetus, som har kommit bort från sanningen. De bryter ner tron för somliga, när de säger att uppståndelsen redan har ägt rum. (2 Tim. 2:17- 18)     
På apostlarnas tid presenterades de mest dåraktiga villfarelser som sanning. Historien har upprepats och kommer att upprepas. Det kommer alltid att finnas sådana, som trots att de är uppenbart samvetsgranna kommer att sträcka sig efter skuggan. De föredrar den som det verkliga innehållet. De tar emot falskhet i stället för sanning, därför att lögnen är vävd med en ny klädnad, som de tror döljer något underbart. Men låt den yttre klädnaden tas bort, så kommer ingenting att bli synligt.    
 "Guds fasta grund består och har detta sigill: <i>Herren känner de sina och: Var och en som nämner Herrens namn skall hålla sig borta från orättfärdigheten.</i> Men i ett stort hus finns det kärl inte bara av guld och silver utan också kärl av trä och lera, några till heder, andra till vanheder." (2 Tim. 2:19- 20) Det stora huset representerar kyrkan. I kyrkan kommer såväl det onda som det goda att finnas. Nätet som kastas i havet fångar både goda och onda.    
 "Den som därför renar sig och håller sig borta från dessa blir ett kärl till heder, helgat, användbart för sin herre och förberett för allt gott arbete." (2 Tim. 2:20) Han får inte acceptera teorier, som skulle fördärva om de togs emot. Han måste rena sig själv från alla orättfärdiga känslor, som om de togs emot skulle leda bort från Guds säkra Ord till mänskliga påhitt, till förnedring och fördärv. Han kan motstå fiendens arbete som de ohederliga kärlen utför. Genom att granska Skrifterna under mycket bön, kommer han att finna en stig att följa, inte människors stig, utan en stig som leder till himlen.    
Reningens väg är ett individuellt arbete. Ingen kan göra detta arbete för andra. "Den som därför renar sig och håller sig borta från dessa blir ett kärl till heder, helgat, användbart för sin herre och förberett för allt gott arbete." (2 Tim. 2:20) Guds Ande kommer att arbeta genom helgade människors kraft och leder dem till att arbeta rätt. Dygd och nåd kommer att ställas till förfogande. Människor kommer att bli fyllda med en ärlig önskan om att förkunna evangeliets sanningar, fast, beslutsamt och på ett klart sätt.    
Människorna, som har anförtrotts med heligt ansvar genom att vara lärare i andliga ämnen, är representanter för Kristus. Eftersom de har Hans ödmjukhet och anspråkslöshet, vittnar de dag efter dag för Honom. De uppenbarar Hans Ande i sin allvarliga ambition att göra gott och de tar emot smörjelsen, som representeras av den heliga oljan. Delgivningen av Guds Ande är en överströmning av den heliga oljan från den gudomliga behållaren till mänskliga kärl, förberedda till att ta emot den. På så sätt förs arbetet framåt genom kraften av Guds nåd och under Hans ledande omsorg, inför den mäktige fiendens ansikte. Detta arbete får inte upphöra förrän det fullbordas under det triumferande segerropet: "Nåd, nåd över den!" (Sak. 4:7b)    
 "Fly bort från ungdomens onda begär och sträva efter rättfärdighet, tro, kärlek och frid tillsammans med dem som åkallar Herren av rent hjärta. Avvisa dumma och meningslösa dispyter. Du vet att de föder strider, och en Herrens tjänare skall inte strida utan vara vänlig mot alla, skicklig att undervisa och tålig när han får lida. Han skall i ödmjukhet tillrättavisa sina motståndare. Kanske ger Gud dem omvändelse, så att de kommer till insikt om sanningen och nyktrar till och slipper loss ur djävulens snara, där de hålls fångna, så att de gör hans vilja. (2 Tim 2:22- 26).    
Medlemmarna av Guds kyrka behöver omvändas. Om de inte är omvända, kommer de att föras bort från Kristus och vandra på krokiga stigar och de kommer att avvisa den lame från vägen. Det finns precis lika stort behov av omvändelse inom och bland de troende som begår fel när det gäller Kristi principer, som bland dem som inte har kunskap om Herrens väg. Låt frågorna ställas till varje själ: Går jag i Kristi fotspår? Sann religion utövar ett kraftigt inflytande. Sanna kristna är fyllda med kärlek till Gud och människor. Deras allvarliga önskan om frälsning av själar, som är färdiga att gå under, ger dem avgjorda segrar.  

9 04 1901 Review and Herald Våra talenter   
(Se Matt. 25:14- 30)<br>Gud har lånat ut talenter till människorna. Han har gett oss ett förstånd som kommer från Honom, ett hjärta i vilket Hans tron skall inta Sin plats, kärlek som skall strömma ut med välsignelse till andra, ett samvete som skall överbevisa om synd. Var och en har tagit emot något från Mästaren. Var och en skall också göra sin del för att förse Guds verk med vad det behöver.    
Gud vill, att Hans medarbetare skall se upp till Honom som givaren av allt vad de har, för att komma ihåg att allt vad de har och är, kommer från Honom som är underbar i råd och oöverträffad i gärning. Den finkänsliga beröringen av Läkarens hand, Hans makt över nerver och muskler, Hans kunskap om kroppens fina organism, är den gudomliga maktens visdom, som skall användas till hjälp för den lidande mänskligheten. Den skicklighet med vilken snickaren använder hammaren, den styrka som smeden använder, när han arbetar vid sitt städ, kommer från Gud. Han har anförtrott människorna talenter och Han vill, att de skall fråga Honom om råd. Så kan de använda Hans gåvor med en aldrig svikande förmåga, som visar att de är Guds medarbetare.    
Rikedom är en talent. Till Sitt folk sänder Herren detta budskap: "Sälj vad ni äger och ge gåvor". Allt vi har tillhör Gud, utan diskussion. Han kallar på oss, för att vi skall vakna upp och bära vår del av Hans verks bördor, för att välstånd och framgång skall kunna följa Hans verk. Varje kristen måste göra sin del som en trogen förvaltare. Guds metoder är förnuftiga och rättfärdiga och vi bör förvalta våra ören och kronor och ge våra frivilliga gåvor tillbaka till Honom för att stödja Hans verk och föra själar till Kristus. Stora och små summor bör strömma in i Herrens skattkammare. Hela Guds folk bör betala ett troget tionde. Det är Herrens del och Han kommer att belöna den, som troget ger det tillbaka till Honom, som är Hans.    
Den Herre Jesus, som vi tillhör genom skapelsen och genom återlösningen, har visat oss vår plikt. "... sök först Guds rike och hans rättfärdighet", säger Han, "så skall ni få allt det andra också". De, som väljer att tillfredsställa varje självisk önskan, kommer att bli dömda i överensstämmelse med det. Genom att leva för att tillfredsställa sitt eget jag, vanäras Gud.    
Talförmågan är en talent. Av alla de gåvor, som Han har gett till den mänskliga familjen, finns det ingen som bör värdesättas högre än talets gåva. Den skall användas till att uppenbara Guds visdom och förunderliga kärlek. På det sättet skall Hans nåds och visdoms skatter föras vidare till andra.    
En Frälsare, som bor i hjärtat, uppenbaras genom orden. Men den Helige Ande stannar inte kvar i hjärtat på den som gnäller, om andra inte är överens med honom om hans planer och idéer. Från en sådan människas läppar kommer det dräpande kommentarer, som gör den Helige Ande bedrövad och som utvecklar egenskaper som snarare är sataniska än gudomliga. Herren vill, att de som är knutna till Hans verk alltid skall tala med Kristi mildhet. Bli inte otålig, om du blir provocerad. Visa den vänlighet, som Kristus har gett oss ett exempel på i Sitt liv.    
Som kristna borde vi tala, som Jesus skulle ha talat, om Han var i vårt ställe. Vi längtar efter att se reformer, men när saker och ting ofta inte utvecklas så som vi skulle ha önskat, häller en ond ande droppar av galla i våra bägare och andra själar blir förgiftade. Genom våra obetänksamma ord blir de irriterade och sporras till att göra uppror. Gör det till ert mål att i kärlek uttala sanningen. Då kommer vår Herre Jesus att förse er med Sin kraft och makt. Blanda inte in jaget i något, som har gjorts för Gud. Visa alltid Mästarens milda och ödmjuka Ande.    
Alla, som gör anspråk på att tjäna Gud, borde i sina ord och gärningar visa, att de är Hans barn. Att i våra dagliga liv visa, att vi är medlemmar av den kungliga familjen och är av större värde i Guds ögon än all lärdom och alla andra stora förmågor.    
Kraft är en talent och bör användas till att förhärliga Gud. Våra kroppar tillhör Honom. Han har betalat återlösningens pris såväl för kroppen som för själen. "Eller vet ni inte att er kropp är ett tempel åt den helige Ande, som bor i er och som ni har fått av Gud, och att ni inte tillhör er själva? Ni har blivit köpta och priset är betalt. Så förhärliga då Gud i er kropp!" (1Kor. 6:19- 20) Gud är den som visar omsorg om det mänskliga maskineriet. Om det inte hade varit för Hans ständiga omsorg, skulle pulsen inte slå, hjärtat skulle sluta fungera och hjärnan skulle inte längre utföra sin uppgift.    
 Hjärnan är sinnets organ och instrument och kontrollerar hela kroppen. För att de andra delarna av systemet skall kunna vara friska, måste hjärnan vara frisk och för att hjärnan skall kunna vara frisk, måste blodet vara rent. Om blodet hålls rent med hjälp av de rätta mat- och dryckesvanorna, så kommer hjärnan att få den rätta näringen.    
Vi kan tjäna Gud bättre med hjälp av hälsans kraft än under sjukdomens passivitet. Därför bör vi samarbeta med Gud när det gäller omsorgen om våra kroppar. Kärlek till Gud är väsentlig för liv och hälsa. Tillit till Gud är väsentlig för vår hälsa. För att få fullständig hälsa, måste våra hjärtan vara fyllda med hopp och glädje i Herren.    
Smaken måste utvecklas och aptiten behärskas av dem, som söker det eviga arvet, ett liv som kan mätas med Guds liv. Evangeliet kräver en överlåtelse av kropp och själ utan förbehåll med all deras energi och alla deras möjligheter. Herren gör anspråk på all den tjänst, som varje mänsklig varelse kan ge, när hon blir hjälpt och berikad av gudomlig nåd. Det är stöld att vägra ge Honom det.    
Inflytande är en talent och den är en makt på det godas sida, när den Heliga eld som har tänts av Gud har getts oss till hjälp och tjänst. Ett heligt livs inflytande kan kännas i hemmet och vida omkring. Den praktiska välgörenheten, självförnekelsen och självuppoffringen har, när det kännetecknar en människas liv, ett inflytande för det goda på dem, som hon umgås med.    
Försvinnande små inflytanden påverkar sinnet och formar karaktären. Om sinnet inte tillägnar sig höga och heliga inflytanden, tar det i stället till sig de låga och nedvärderande inflytandena. Om sinnet inte tillväxer i fromhet och nåd, växer det i världslighet och synd.    
I vår Herres plan ingår det en mångfald i tilldelningen av talenter. En har fått en talent, en annan fem, en tredje tio talenter. De är inte nyckfullt fördelade utan i förhållande till mottagarens förmåga.    
De återbetalningar som krävs kommer att stå i proportion till de talenter som tilldelats. Den största skyldigheten vilar på den, som har utsetts till förvaltare av de största möjligheterna. Den människa, som har fått två hundra kronor, kommer att hållas ansvarig för allt, som de två hundra kronorna kan ge i utbyte, om de blir rätt använda. Den, som endast har fått en krona, skall bara avlägga räkenskap för det beloppet. Gud accepterar det som Han får tillbaka, i proportion till det som en person har fått och inte i förhållande till det, som han inte har fått. Han väntar Sig inte att få tillbaka detsamma från den person som bara har en talent, som Han väntar Sig från honom som har fått fem.    
I liknelsen gömde den man, som fick en talent, denna talent i jorden. Han vägrade att göra det som han kunde ha gjort för att föröka den. Sedan försökte Han att göra Herren ansvarig för sin egen försummelse. Om han hade anförtrotts fem talenter, skulle han ha gjort precis likadant, som han gjorde med den enda talenten.    
Det är den trohet som talenterna används med, som vinner Herrens lovord. Om vi vill bli godkända som goda och trogna tjänare, måste vi göra ett omsorgsfullt och heligt arbete för Mästaren. Han kommer att belöna ett flitigt, ärligt arbete. Om människor vill sätta sin tillit till Honom och om de vill erkänna Hans kärlek och godhet och vandra ödmjukt med honom, kommer Han att samarbeta med dem. Han kommer att öka deras talenter.    
Under Sin frånvaro har Gud satt oss till att ansvara för Hans rikedomar. Varje förvaltare har Sin egen speciella uppgift att utföra för att främja utbredandet av Guds rike. Ingen är fritagen. Herren inbjuder oss alla: "Gör affärer med dessa tills jag kommer". (Luk. 19:13) Med Sin egen visdom har Han gett oss vägledning i, hur vi skall använda Hans gåvor. Talets, minnets, inflytandets och ägandets gåvor måste samverka till Guds ära och Hans rikes framgång. Han kommer att välsigna den rätta användningen av Hans gåvor.     
Vi gör anspråk på att vara kristna, som väntar på vår Herres ankomst på himlens skyar. Vad skall vi då göra med vår tid, vår förståelse, med det vi äger som inte är vårt, men som har anförtrotts åt oss för att pröva vår ärlighet? Låt oss föra alltsammans till Jesus. Låt oss använda våra skatter till att främja Hans sak. Så låt oss lyda påbudet: "Samla er inte skatter på jorden, där rost och mal förstör och där tjuvar bryter sig in och stjäl. Samla er skatter i himlen, där varken rost eller mal förstör och där inga tjuvar bryter sig in och stjäl. Ty där din skatt är, där kommer också ditt hjärta att vara." (Matt. 6:19- 21)  

1 10 1901 Review and Herald Hur man får andlig kraft   
"Ni forskar i Skrifterna", sade Kristus, "därför att ni tror att ni har evigt liv i dem, och det är dessa som vittnar om mig." Den Helige Ande är vid varje uppriktig bibelläsares sida och gör det möjligt för honom att upptäcka sanningens dolda ädelstenar. Gudomligt ljus fyller hans sinne och inpräntar sanningen i honom med en ny frisk innebörd. Han fylls av en glädje som han inte tidigare har upplevt. Guds frid vilar över honom. Sanningens värde inses som aldrig någonsin tidigare. Ett himmelskt ljus lyser över ordet och får det att se ut som om varje bokstav var färgad med guld. Gud talar Själv till hjärtat. Hans ord blir ande och liv.    
Evigt liv är att ta emot Skriftens levande beståndsdelar och att göra Guds vilja. Det är vad som menas med att äta Guds Sons kött och dricka Hans blod. (Se Joh. 6:53- 54) Det är varje människas privilegium att få ta del i den himmelska måltiden, att studera Ordet och därigenom få andliga senor och muskler.    
Kort tid före Kristi korsfästelse frågade en av lärjungarna: "Herre, hur kommer det sig att du vill uppenbara dig för oss och inte för världen? Jesus svarade: "Om någon älskar mig, håller han fast vid mitt ord, och min Fader skall älska honom, och vi skall komma till honom och ta vår boning hos honom. Den som inte älskar mig, håller inte fast vid mina ord. Det ord som ni hör är inte mitt utan kommer från Fadern som har sänt mig. Detta har jag talat till er, medan jag är kvar hos er. Men Hjälparen, den Helige Ande, som Fadern skall sända i mitt namn, han skall lära er allt och påminna er om allt vad jag har sagt er." (Joh.14: 22- 26)      
Dessa ord är inte ens till hälften förstådda av dem, som Gud försöker använda som förmedlare av sanningen. Låt oss lita på Ordet. Låt oss praktisera de lärdomar som vi har fått av Honom, som har köpt oss med Sitt blod. Han säger "Jag är det bröd som ger liv, det bröd som har kommit ned från himlen. Den som äter av det brödet skall leva i evighet. Och brödet jag ger är mitt kött, för att världen skall leva." (Joh. 6:51)     
En dyrbar middag har serverats för dem, som  tar emot Kristus som sin personlige Frälsare. Dag efter dag får de ta emot näring och kraft, när de tar del av Hans ord.     
Varför förbigår Guds folk den Store Lärarens ord? Varför förlitar de sig på mänskliga varelser, när de har detta stora löfte: "Den, som äter mitt kött och dricker mitt blod förblir i mig och jag i honom. Liksom den levande Fadern har sänt mig, och jag lever därför att Fadern lever, så skall också den som äter mig leva därför att jag lever. Det är det bröd, som har kommit ner från himlen. Det är inte som det bröd fäderna åt och sedan dog. Den som äter detta bröd skall leva i evighet". (Joh. 6:56- 58) Han må dö, men Kristi liv är i honom, och vid uppståndelsen kommer han att uppstå till ett nytt liv. "Det är Anden som ger liv, köttet är inte till någon nytta. De ord som jag har talat till er är Ande och liv." (Joh. 6:63)    
Alla har förmånen att kunna hämta tröst och styrka från dessa yttranden. De som deltar i den måltid som har ställts i ordning för dem, kommer att göra en erfarenhet av högsta möjliga värde. De kommer att inse, att Guds ord jämfört med människors ord är som vetet jämfört med agnarna.    
För varje sak vi planerar, måste vi handla i fullständig överlåtelse till Gud, annars kommer vi att bli bedragna av det som förefaller vara rätt i stället för att se verkligheten. Som förvaltare av Kristi nåd måste vi för varje fotsteg ställa frågan: "Är detta Herrens väg?" Guds ord är en karaktärsdetektor och en motivtestare. Vi måste läsa detta ord med hjärta och sinne öppna för att ta emot de intryck som Gud vill ge oss. Vi får emellertid inte tro att studiet av Bibeln kan genomföra det som endast Han, som Ordet uppenbarar och som står bakom Ordet, kan utföra. Somliga befinner sig i fara, därför att de tror, att de befinner sig i en situation där de kan ta emot alla de välsignelser som lärosatserna utlovar, därför att de håller fast vid dessa sanna lärosatser. Många följer sanningen i yttre mening, utan att de låter dess heliga principer få kontroll över sitt sinne och därmed över sina ord, tankar och handlingar. De har inte tillägnat sig den tro som arbetar i kärlek och som renar själen. En som åberopar sig på sanningen kan vägra att lyda samvetets röst. I stället bör varje troende fråga: "Gör min tro mig till en Kristi efterföljare varje timme under dagen? Har den en helgande inverkan på min själ? Kan jag påstå, att Kristi saktmod har gjort mig stor?" En felaktig tro och ett köttsligt liv ses allt för ofta bland bekännande troende. Om Guds ord skall fungera som ett redskap för en frälsande utgång, måste det uppfattas på ett intelligent sätt och åtlydas i det praktiska livet.     
"Helga dem i sanningen, ditt ord är sanning. Liksom du har sänt mig till världen, så har jag sänt dem till världen. Och jag helgar mig för dem, för att de skall vara helgade i sanningen. Men inte bara för dem ber jag, utan också för dem som genom deras ord kommer att tro på mig. Jag ber att de alla skall vara ett, och att såsom du, Fader, är i mig och jag i dig, också de skall vara i oss, för att världen skall tro att du har sänt mig. Och den härlighet som du har gett mig har jag gett till dem, för att de skall vara ett, liksom vi är ett: jag i dem och du i mig, för att de skall vara fullkomligt förenade till ett. Då skall världen förstå att du har sänt mig och har älskat dem så som du har älskat mig." (Joh. 17:17- 23)     
Detta är den standard som alla måste ha uppnått, som inträder genom den himmelska porten. Slutmålet för vår tro är att göra den mänskliga karaktären fullkomlig, att helga hela varelsen. Herren vet vad Hans folk behöver. Genom sina utvalda representanter visar Han Sin välvilja mot dem. Han arbetar oavbrutet för att glädja dem som tjänar och älskar Honom. Han gläder sig över helgjuten tjänst. Och när Han ser män och kvinnor lyda Hans bud, välsignar Han dem rikligt.     
På grund av den nedbrytningsprocess som pågår i kroppen, måste blodet hela tiden förnyas genom kosten. På samma sätt förhåller det sig med vårt andliga liv. Ordet måste tas emot dagligen, man måste lita på det och leva efter det. Kristus måste bo i oss, ge hela vår varelse kraft och förnya själens livsnerv. Hans föredöme skall vara vårt rättesnöre. I vårt umgänge med varandra måste vi uppenbara Hans sympatiska karaktärsdrag. Det måste vara en sann bevisning av Kristi nåd genom våra hjärtan. Då kan vi instämma med aposteln: "... nu lever inte längre jag, utan Kristus lever i mig." (Gal. 2:20) Kristi livs inneboende i själen är orsaken till vår glädje och garantin för vår härlighet.  

29 10 1901 Review and Herald Döm inte - nr 1    
"Döm inte, så blir ni inte dömda. Ty med den dom ni dömer med, skall ni bli dömda, och med det mått ni mäter med, skall det mätas upp åt er." (Matt. 7:1)    
Dessa ord uttalades av den gudomlige läraren, vår Herre Jesus Kristus, för att vi skall höra dem och lyda dem. Gud har inte gett människor kraft att läsa hjärtan. Han har inte satt dem på domarsätet, för att de skall döma sina medmänniskor. Gud har överlämnat allt dömande åt Sin Son. Varför är inte dödliga människor mer försiktiga med att uttala domar över varandra? Låt oss försöka erkänna vår egen brist på kunskap. När vi erkänner detta helt och fullt, kommer vi inte att tala illa om våra bröder.    
Gud har förbjudit oss att tala illa om varandra. "Förtala inte varandra, bröder. Den som förtalar sin broder eller dömer sin broder förtalar och dömer lagen. Men om du dömer lagen är du inte lagens görare utan dess domare. Det finns bara en lagstiftare och domare, han som har makt att frälsa och förgöra. Men vem är du, som dömer din nästa?" (Jak. 4:11) Den som handlar obarmhärtigt mot sin medmänniska, kommer en dag själv att känna behov av nåd.    
Kristna har ett mycket viktigt arbete att utföra. De har av Gud fått uppdraget att vaka över själar som de måste avlägga räkenskap för. De tillrättavisar och förmanar med långmodighet. Gud säger till profeten Hesekiel: "Du, människobarn, jag har satt dig till väktare över Israels hus för att du på mitt uppdrag skall varna dem, när du hör ett ord från min mun. När jag säger till den ogudaktige: Du ogudaktige, du måste dö! Och du då inte varnar honom för den väg han går, så skall den ogudaktige dö genom sin missgärning, men hans blod skall jag utkräva av din hand. Men om du varnar den ogudaktige för den väg han går, för att han skall vända om ifrån den, och han ändå inte vänder om ifrån sin väg, då skall han dö genom sin missgärning, men du har räddat ditt liv." (Hes. 33:7)    
Att troget tala Guds ord är ett arbete av största betydelse. Men detta är något helt annat än att ständigt kritisera, tänka ont och dra sig undan varandra. Att döma och att tillrättavisa är två helt skilda saker. Gud har gett Sina tjänare i uppdrag att i kärlek tillrättavisa dem som handlar fel. Däremot har Han förbjudit och undanbett Sig det tanklösa sätt att fördöma andra, som är så vanligt bland bekännande troende.    
Handlingar talar högre än ord. De, som vänder sig bort från sina bröder, visar tydligt att de inte vill arbeta tillsammans med dem, att de tänker illa om människor, som Herren har gett en plats i Sitt verk.    
De som visar sådan brist på tro och tillit till sina bröder sårar Guds Ande. Herren kallar oss att lägga bort allt högmod och visa uppriktig sympati för de felande, som försöker befria sig själva från fiendens snara.    
 "Varför ser du flisan i din broders öga men märker inte bjälken i ditt eget öga? Eller hur kan du säga till din broder: Låt mig ta bort flisan ur ditt öga, du som har en bjälke i ditt eget öga? Du hycklare, ta först bort bjälken i ditt eget öga! Då kommer du att se så klart att du kan ta ut flisan ur din broders öga." (Matt. 7:3)     
 Är någon bland er vis och förståndig, då skall han visa sina gärningar genom ett klokt och vänligt uppträdande. Men bär ni på bitter avund och stridslystnad i ert hjärta, skall ni inte skryta och tala emot sanningen? En sådan vishet kommer inte ovanifrån utan är jordisk, oandlig, ja, demonisk. Ty där avund och stridslystnad råder, där råder också oordning och allt som är ont. Men visheten ovanifrån är först och främst ren, vidare fredlig, mild, foglig, fylld av barmhärtighet och goda frukter, opartisk och uppriktig. Rättfärdighetens frukt sås i frid och ges åt dem som skapar frid. (Jak. 3:13- 17)    
 "Mina bröder! Inte många bör bli lärare. Ni vet ju att vi skall få en strängare dom. Vi begår alla många fel. Om någon inte felar i sitt tal, är han en fullkomlig man som också kan tygla hela sin kropp. När vi lägger betsel i munnen på en häst för att han skall lyda oss, styr vi också hela hans kropp. Se också på fartygen som är så stora och drivs av hårda vindar. Ändå styrs de dit rorsmannen vill med ett litet roder. Så är också tungan en liten lem men kan skryta över stora ting. Tänk på hur en liten eld kan antända en stor skog. En sådan eld är tungan, en värld av ondska bland våra lemmar. Den smutsar ner hela vår kropp och sätter tillvarons hjul i brand och är själv antänd av Gehenna" (Jak 3:1- 8) Bara med Herrens hjälp kan vi föra in våra tankar och ord under Kristi vilja.    
Det allra första vi skall göra är att förena oss med den kristna gemenskapens band. De, som arbetar för Gud, bör lägga bort all ovänlig kritik och närma sig varandra i enighet. Kristus vill, att Hans soldater skall stå skuldra vid skuldra, förenade i att utkämpa korsets strider. Han vill se att sammanhållningen mellan dem, som arbetar för Honom, är lika tät som föreningen mellan Honom och Hans Fader. De, som märker den Helige Andes helgande kraft kommer att ge akt på den gudomlige Lärarens undervisning och kommer att visa sin uppriktighet genom att göra allt, som står i deras makt för att arbeta i harmoni med sina bröder.    
 "Ge akt på dig själv och på din undervisning, och håll troget ut med den. När du gör det, frälser du både dig själv och dem som lyssnar på dig." (1. Tim 4:16) "Vänta alltså tåligt, bröder, tills Herren kommer. Se, hur jordbrukaren tåligt väntar på jordens dyrbara skörd, tills den får höstregn och vårregn. Var också ni tåliga och styrk era hjärtan, ty HERRENS ankomst är nära. Klaga inte på varandra, bröder, så blir ni inte dömda. Se, domaren står utanför dörren." (Jak. 5,7- 9) "Saliga är de barmhärtiga, de skall få barmhärtighet. Saliga är de renhjärtade, de skall se Gud. Saliga är de som skapar fred, de skall kallas Guds barn." (Matt. 5:7- 9)    
 "Därför är du utan ursäkt, du människa, vem du än är som dömer. När du dömer en annan fördömer du dig själv. Du som dömer handlar ju på samma sätt. Vi vet ju, att Guds dom med rätta drabbar dem, som handlar så. Menar du att du skall komma undan Guds dom, du människa, när du dömer dem som handlar så och själv gör på samma sätt?" (Rom. 2:1- 3.)    
Det är den, som har all anledning att misstro sina egna principer, som är starkt medveten om andras fel. Om det inte funnes någon brist i vår egen erfarenhet, skulle vi inte vara så misstänksamma mot våra bröder. Det är den, vars samvete fördömer honom, som är så snabb till att döma. Låt var och en  darra och vara orolig för sig själv. Låt honom se till att hans eget hjärta har det rätt ställt med Gud. Låt honom ansa sin egen trädgård. Han kommer att finna tillräckligt för att hålla sig sysselsatt. Om han gör detta på ett troget sätt, kommer han inte att ha tid till att finna ogräs i andras trädgårdar. I stället för att döma våra bröder, så låt oss döma oss själva. Låt oss förvissa oss om att vi är bland dem, som "är förutbestämda till att helgas genom Anden, så att ni lyder och blir bestänkta med Jesu Kristi blod." (1 Petri 1:2) "Ni har renat era själar genom att lyda sanningen, så att ni älskar varandra uppriktigt som bröder. Älska då varandra uthålligt av rent hjärta." (1Petr 1:22)  

5 11 1901 Review and Herald Döm inte - nr 2   
Frid, rättfärdighet och kärlek bör fylla varje människas hjärta, som tror på Kristus. Låt sanningens surdeg vara verksam genom sin helgande kraft i era liv. Sanning är ett verksamt element. Det leder oss in i den aggressiva striden, inte mot våra bröder, utan mot Satans representanter. De strider som vi kallas att utkämpa, är inte ett krig "mot kött och blod, utan mot furstar och väldigheter och världshrskare här i mörkret, mot ondskans andemakter i himlarna". (Ef. 6:12) Tro inte att ni utför Guds verk genom att strida mot varandra. Detta arbete utförs till deras skam, som påstår sig tro på sanningen.    
Kritisera er själva i lika hög grad och lika strängt som ni vet att ni förtjänar. Var inte ivriga att finna fel hos era bröder, utan att nå fram till en allt större kunskap om Kristus. Utöva ett inflytande som skall vara en doft från liv till liv. "Ta därför på er hela Guds vapenrustning, så att ni kan stå emot på den onda dagen och behålla fältet." (Ef. 6:13)     
Kristi död och uppståndelse har öppnat en obegränsad källa av kraft för varje själ, som man kan hämta kraft ifrån. Denna kraft vill göra det möjligt för er att övervinna de mest anstötliga dragen i din karaktär. Guds nåd väntar på varje syndig själs begäran om hjälp. Den vill bota varje andlig sjukdom. Genom Guds nåd renas hjärtan från all förorening. Den är evangeliets hjälpmedel mot syndens förbannelse. Den förenar mänskliga varelser med Kristus när det gäller att göra goda gärningar, sätter dem i stånd att vandra på lydnadens stig, visa världen det saktmod och den ödmjukhet som de har lärt sig från Frälsaren.    
Den som bär Kristi ok har inte tid att döma andra. Hela hans tid helgas åt att rädda syndare. Han vakar efter tillfällen att visa, att han har något som är värt att dela med sig av, något av högsta värde, ja, kunskapen om Gud och Jesus Kristus.    
Kristus säger till sina efterföljare: "Förbli i mig, så förblir jag i er. Liksom grenen inte kan bära frukt av sig själv, utan endast om den förblir i vinstocken, så kan inte heller ni det, om ni inte förblir i mig. Jag är vinstocken, ni är grenarna. Om någon förblir i mig och jag i honom, bär han rik frukt."  Men för att bära mycket frukt, måste vi genomsyras av Kristi livgivande och helgande kraft, ty Han säger: "Utan mig kan ni ingenting göra." (Joh. 15:4- 5)    
Våra församlingar har ingen ursäkt för att sakna tro och kraft. Kristus säger: "Om ni förblir i mig och mina ord förblir i er, så be om vad ni vill, och ni skall få det. Min Fader förhärligas, när ni bär rik frukt och blir mina lärjungar. Liksom Fadern har älskat mig, så har jag älskat er. Bli kvar i min kärlek. Om ni håller mina bud, förblir ni i min kärlek, liksom jag har hållit min Faders bud och förblir i hans kärlek. Detta har jag sagt till er, för att min glädje skall vara i er och för att er glädje skall vara fullkomlig. Detta är mitt bud, att ni skall älska varandra så som jag har älskat er." (Joh.15:7- 12)    
Vi närmar oss snabbt slutet. Stridigheter, krig, blodsutgjutelse och ondska av alla slag gör vår värld likadan som den var på Noas dagar. Skall kristna föra krig mellan sig själva, när deras enda intresse bör vara att påskynda Guds rike?    
Det första kapitlet i det första korintierbrevet innehåller en undervisning, som alla som är Guds medarbetare bör följa. Paulus hörde att det förekom stridigheter bland medlemmarna i församlingen i Korint. Därfär skrev han så här till dem: "I vår Herre Jesu Kristi namn uppmanar jag er, bröder, att alla vara eniga i det ni säger och inte låta stridigheter förekomma bland er, utan vara fullkomligt enade i samma uppfattning och samma mening." (1. Kor 1:10) De som praktiserar denna undervisning kommer att uppenbara Kristi renhet i sina liv och kommer att visa Hans kärlek i sitt umgänge med varandra.    
Paulus säger: "Jag hade nämligen bestämt mig för, när jag var hos er, att inte veta av något annat än Jesus Kristus och honom som korsfäst." (1. Kor. 2:2) I stället för att finna fel hos våra bröder, så uppehåll er vid Kristi stora kärlek. Frälsaren ödmjukade Sig själv, för att bära människors skam. Steg för steg lät Han sig förödmjukas, för att han måtte stå som mänsklighetens huvud, en fullkomlig förebild i mänsklig gestalt, för varje son och dotter till Adam. "Han var genomborrad för våra överträdelsers skull, slagen för våra missgärningars skull. Straffet var lagt på honom för att vi skulle få frid, och genom hans sår är vi helade." (Jes.53:5) Låt dem som nämner Kristi namn studera Hans arbete. När gudomlig inspiration kommer till dem, kommer den att åstadkomma själens ånger, bekännelse och ödmjukhet i varje församling.    
Lyssna, alla som har öron att höra med: "Den som därför hör dessa mina ord och handlar efter dem, han liknar en förståndig man som byggde sitt hus på klippan. Regnet öste ner, störtfloden kom och vindarna blåste och kastade sig mot det huset. Men det föll inte, eftersom det var grundat på klippan. Men den som hör dessa mina ord och inte handlar efter dem, han liknar en dåre som byggde sitt hus på sanden. Regnet öste ner, störtfloden kom och vindarna blåste och slog mot det huset, och det föll samman, och dess fall var stort." (Matt. 7:24- 27)    
Låt församlingen resa sig i Herrens namn och kasta av sig alla mörkrets gärningar. "Stå upp. Var ljus, ty ditt ljus kommer, och HERRENS härlighet går upp över dig." (Jes 60:1) Ge akt på den undervisning som Gud har gett om att utveckla tålamod, vänlighet och saktmod. Ha tålamod med varandra och förlåt varandra. Gud har satt oss i den här världen för att vi skall vara kamrater med varandra. Låt oss vandra tillsammans i kärlek, forma våra krafter för arbetet med att vinna själar. När vi sålunda tjänar Gud i ett heligt kamratskap, kommer vi att visa att vi är Hans medarbetare.  

14 01 1902 Review and Herald Gå Framåt   
Jag har fått i uppdrag att tala om att det medicinska missionsarbetets framgång är enligt Guds plan. Detta arbete måste utföras, sanningen måste bäras ut på vägar och stigar. Pastorer och församlingsmedlemmar borde vakna och förstå att det är nödvändigt att samarbeta i detta verk.    
Med enträgen, outtröttlig energi har de som känt bördan för det kristna hjälparbetet vittnat genom sina gärningar, om att de inte är nöjda med att bara vara teoretiska troende. De har försökt vandra i ljuset. De har satt sin tro i verket. De har kombinerat tro och gärningar. De har utfört det verk som Herren har visat borde göras, och många själar har blivit upplysta, övertygade och hjälpta.     
Ointresset för hälsoreformen och det medicinska missionsarbetet bland våra pastorer är förvånande. Till och med de som inte bekänner sig vara kristna behandlar ämne med större respekt än somliga bland vårt eget folk, och de går före oss.    
Varför, undrar jag, är somliga av våra pastorsbröder så långt efter när det gäller att förkunna den viktiga frågan om nykterhet? Mina bröder, den order som getts åt oss är, "Ta tag i arbetet med hälsoreformen, gå framåt." Om ni tycker att det medicinska missionsarbetet tar för stora proportioner, ta de män som har arbetat enligt dessa riktlinjer med er på ert arbetsfält, ett par här och ett par där. Ta emot dessa hälsomissionärer på samma sätt som ni skulle ta emot Kristus, och se vilket arbete de kan uträtta. Ni kommer inte att finna att de är dvärgar när det gäller religiös erfarenhet. Se efter om ni inte på detta sätt kan leda in mycket av himlens livskraft i församlingarna. Se efter om det inte finns några som kommer att ta till sig den utbildning som de så väl behöver och bära vittnesbördet, " Men Gud som är rik på barmhärtighet har älskat oss med så stor kärlek, också när vi ännu var döda genom våra överträdelser, att han har gjort oss levande tillsammans med Kristus. Av nåd är ni frälsta. Ja, han har uppväckt oss med honom och satt oss med honom i den himmelska världen, i Kristus Jesus" Ef 2:4-6. Det vi verkligen behöver är sammanhållning, fullkomlig enighet     
Den evangeliska verksamheten är en organisation som ska förkunna sanningen för sjuka och friska. Den kombinerar medicinskt missionsarbete och Ordets förkunnelse. Genom dessa förenade verksamheter ges möjligheter att förkunna ljus och att presentera evangeliet för alla klasser och samhällsnivåer. Gud vill att pastorer och församlingsmedlemmar ska ta bestämd, aktiv del i det medicinska missionsarbetet.    
Att ta människor just där de är, i vilken position eller i vilket tillstånd de än befinner sig, och hjälpa dem på alla sätt, detta är evangelisk verksamhet. De som är kroppsligt sjuka är nästan alltid sjuka till anden, och när själen är sjuk är kroppen också påverkad. Pastorer borde känna att det är en del av deras arbete att tjäna de sjuka och plågade närhelst en möjlighet uppenbarar sig. Den pastor som predikar evangeliet ska framföra det budskap som måste tas emot om människor ska bli helgade och redo för Herrens ankomst. Detta verk ska omfatta allt som omfattades av Kristi verksamhet.    
De som förstår sig på fysiologi och hygien kommer att upptäcka, i sitt pastorsarbete, att det är hjälpmedel som de kan använda för att lära andra om riktig och klok behandling av de fysiska, mentala och moraliska krafterna. Därför borde de som förbereder sig för pastorsarbete noga studera den mänskliga kroppen, så att de lär sig hur man tar hand om kroppen, inte med hjälp av mediciner, utan med naturens eget laboratorium. Herren kommer att välsigna dem som gör alla ansträngningar för att hålla sig själva fria från sjukdom och leda andra att betrakta både kroppslig och själslig hälsa som helig.    
Kristi ambassadörer, de som Guds levande visdomsord blivit anförtrodda åt, kan bli dubbelt så användbara om de vet hur man hjälper de sjuka. En praktisk kunskap om hälsoreformen gör män och kvinnor bättre kvalificerade att förkunna budskapet om nåd och straff för världen.  

10 06 1902 Review and Herald Löftet om Anden   
Alldeles innan Kristus lämnade lärjungarna, gav han dem detta löfte: "Jag skall be Fadern, och han skall ge er en annan Hjälpare, som alltid skall vara hos er, sanningens Ande, som världen inte kan ta emot. Ty världen ser honom inte och känner honom inte. Ni känner honom, eftersom han förblir hos er och skall vara i er."     
Hade människor tillfrågats om, vilken välsignelse de ville ha, skulle de ha bett om något, som inte varit lika bra. Emellertid tog Herren saken i sina egna händer och utlovade sin Ande - en välsignelse som, när den tas emot, tillfredsställer varje behov.     
Kristus hade en oändlig rad med ämnen att välja på i sin undervisning, men det som han uppehöll sig mest vid, var sin Helige Andes utgivande. Vilka stordåd förutskickade han inte angående församlingen utifrån denna gåva! Men vilket ämne uppehåller vi oss minst vid i vår tid? Vilket löfte blir i lägst grad uppfyllt? Vi sysslar med profetior och lärosatser, men löftet om Anden, vars förverkligande lägger grunden till Guds verks framgång, berörs bara i förbigående, och med det låter vi oss nöja. Andra välsignelser och förmåner har påtalats för församlingen, men den förhärskande tanken är, att löftet om Anden inte gäller för församlingen nu, utan att vid någon tidpunkt i framtiden skall församlingen erhålla denna gåva. Dock hör löftet oss till lika säkert, som det hörde lärjungarna till.     
Guds folks tycks vara oförmöget, att förstå och ta till sig det här löftet. De tycks tänka, att endast de blygsammaste skurar av nåd skall falla över törstande själar. De uppträder som om de måste förlita sig till sina egna ansträngningar för att bli frälsta, och följden blir, att de saknar kraft till seger över synden. De saknar ljus, att ge själar som håller på att dö i lögnens mörker. Församlingens medlemmar har länge varit nöjda med smulor från Guds välsignelser. De har inte förnummit behovet av, att sträcka sig efter de väldiga förmåner, som tillhandahållits åt dem till ett oändligt pris. Deras andlighet är svag och bräcklig, deras erfarenhet allvarligt förkrympt och slagen i spillror; och härigenom är de odugliga för Herrens arbete. De är oförmögna till, att i Andens kraft framföra de stora och vidunderliga sanningarna hos Guds Ord.     
Der är inte på grund av några begränsningar från Guds sida, som hans nåds rikedomar inte flödar till människorna. Hans gåvor är gudomliga. Han gav dem med en frikostighet som människor inte sätter värde på. De tycker nämligen inte om att ta emot. Om alla vore villiga att ta emot skulle alla fyllas med Anden. Genom att fortsätta att vara nöjda med små välsignelser gör vi det omöjligt för oss att ta emot Anden i... obegränsad utsträckning. Vi är alltför lätt tillfredsställda med krusningar på ytan, när det är vårt privilegium att förvänta Guds Andes djupa rörelse. Eftersom vi förväntar lite, får vi lite.    
<b> Hur blir Kristi företrädare behandlade? </b><br>Alla borde inse nödvändigheten av den helige Andes verk. Om vi inte tar emot Anden och troget håller fast vid den som Jesu ställföreträdare, vars uppgift är att förnya och helga hela vår varelse, kommer mycket betydelsefulla sanningar, som har anförtrotts åt människor, att mista sitt inflytande över våra sinnen. Det är inte nog för oss att ha kunskap om sanningen. Vi skall vandra i kärleken och arbeta i den och låta vår vilja bli ett med Guds vilja. Om den som gör detta säger Herren: "Jag skall lägga mina lagar i deras sinnen och skriva dem i deras hjärtan" Hebr 8:10. Gud är den allsmäktiga, genomgripande kraften i denna förvandling. Genom sin helige Ande skriver han sin lag i hjärtat.    
På så sätt förnyas den gudomliga förbindelsen mellan Gud och människa. "Jag skall vara deras Gud", säger han "och de skall vara mitt folk" Jer 31:33. Se 2 Mos 6:7. "Det finns ingen egenskap i min natur som jag inte oförbehållsamt kommer att ge ut av, för att människor skall kunna återspegla min bild." När vi tillåter Gud att utföra sitt verk i oss, kommer vi inte att hysa någon synd. Allt slagg kommer att förtäras i smältugnen.    
När den helige Ande kom ned på pingstdagen var den som en mäktig stormvind. Anden gavs inte i sparsamt mått. Han fyllde hela platsen där apostlarna satt. Så kommer han att ges åt oss när våra hjärtan är beredda att ta emot honom.    
Må varje församlingsmedlem knäböja inför Herren och be innerligt om Andens gåva. Ropa: "Herre, föröka min tro. Hjälp mig att förstå ditt Ord, för ditt Ord ger ljus. Ge mig liv och hälsa genom din närvaro. Fyll mitt hjärta med din Ande, så att jag kan älska mina bröder som Jesus älskar mig."    
Gud kommer att välsigna dem som på det sättet förbereder sig för hans tjänst. De kommer att förstå vad det betyder att ha försäkran om den helige Ande, därför att de har mottagit Jesus genom tro. Jesu religion innebär mer än syndernas förlåtelse. Den innebär att synden tas bort och att tomrummet fylls av den helige Ande. Den innebär att sinnet upplyses av gudomligt ljus, att hjärtat töms på jaget och fylls av Jesu närvaro. När detta verk har utförts för församlingens medlemmar kommer församlingen att vara en levande och verksam församling.    
Med all iver bör vi sträva efter att ha samma sinnelag och samma mål. Ingenting mindre än ett dop i helig Ande kan föra oss dit. Må vi genom självförsakelse förbereda våra hjärtan att motta den helige Ande, så att ett stort verk kan göras för oss och så att vi kan säga: "Se Guds godhet och kärlek!" och inte "Se vad jag gör!"...    
<b> En Ande-fylld församling </b><br>Efter det att Jesus hade farit upp till himlen samlades lärjungarna på en och samma plats för att sända upp ödmjuka böner till Gud. Efter tio dagar av självprövning och hjärterannsakan var vägen beredd för den helige Ande att ta sin boning i de själens tempel, som då blivit både renade och helgade. Varje hjärta fylldes med Anden, som om Gud längtade efter att visa sitt folk, att det var hans särskilda förmån att välsigna dem med den mest utsökta av himlens välsignelser. Vad blev resultatet? Tusentals omvände sig på en enda dag. Andens svärd flammade till höger och vänster. Nyslipat och med kraft trängde det igenom så helt att det skilde själ och ande och leder och ben åt. Den avgudadyrkan som smugits in i folkets tillbedjan kastades överända och förstördes. Guds rike utökades med nya områden. På platser som varit karga och ödsliga ljöd lovsång till Gud. Troende, nyomvända och pånyttfödda var en levande kraft för Gud. En ny sång hade lagts i deras munnar, ja, lovsång till den Högste. Eftersom de var ledda av Anden, såg de Kristus i sina bröder. Ett enda intresse rådde. Det fanns bara en som de önskade efterlikna och det var Jesus. Det var hans verk de ville göra. Den brinnande iver de kände uttrycktes i kärleksfull hjälpsamhet, med vänliga ord och osjälviska handlingar. Alla bemödade sig för att se vem som kunde göra mest för att utbreda Kristi rike. "Skaran av dem som trodde var ett hjärta och en själ" Apg 4:32    
I de tolv apostlarna hade sanningens surdeg gömts av den store Läraren. Lärjungarna skulle vara redskap i Guds hand för att uppenbara sanningen för världen. De hade fått gudomlig kraft, för en uppstånden Frälsare hade andats på dem och sagt: "Tag emot helig Ande." Genomsyrade av Anden gick de ut för att vittna om sanningen. Så önskar Gud att hans tjänare skall gå ut i dag med det budskap, som han har gett dem. Men innan de tar emot den helige Ande kan de inte frambära detta budskap med kraft. Innan de tar emot Anden kan de inte förstå vad Gud kan göra genom dem.     
Den Helige Andes mäktiga kraft förvandlar fullt ut det mänskliga redskapets sinnelag, så att vederbörande blir en ny skapelse i Kristus Jesus. När en människa är fylld av Anden, desto tydligare visar det sig att hon är en företrädare åt Kristus, i takt med att prövningarna bara tilltar. Den frid, som ryms i själen, märks i anletet. Personens ord och handlingar uttrycker Frälsarens kärlek. Personen kämpar inte om första platsen. Jaget görs avkall på. Jesu namn står skrivet på allt, som blir sagt och gjort.     
Vi kan tala om den helige Andes välsignelse, men om inte vi förbereder oss för att ta emot honom, vad tjänar då all vår strävan till? Lägger vi oss vinn om att bli fullvuxna män och kvinnor i Kristus? Använder vi alla våra krafter i denna strävan? Söker vi hans fullhet, och skyndar vi hela tiden fram mot det mål som satts för oss - hans fullkomliga karaktär? När Herrens folk uppnår denna nivå, kommer de att beseglas i sina pannor. Fyllda med Anden, kommer de att vara fullständiga i Kristus, och då kommer den antecknande ängeln att tillkännage: "Det är fullbordat."  

8 07 1902 Review and Herald En vädjan till föräldrar   
Jag har blivit särskilt uppmärksammad på en uppgift, som i hög grad har blivit försummad - nämligen uppfostran av barnen. Föräldrar har åsidosatt det arbete, som är själva grunden för själens frälsning. Barnuppfostran är den största uppgift som någonsin har anförtrotts åt dödliga varelser. Barnet tillhör Herren. Från den tid då det är ett litet spädbarn i sin mors armar, måste det bli tränat för Honom, tränat att gå i Hans tjänst. Under de första åren av ett barns liv, skall hemmet vara dess skola. I hemmet är föräldrar och barn tillsammans för att lära känna Herrens väg. Omsorgsfullt och outtröttligt måste föräldrarna vägleda sina barns öppna sinnen genom att ge dem den undervisning de behöver för att kunna utvecklas till kristna män och kvinnor. Föräldrar borde göra allt annat till något underordnat i förhållande till det arbete Gud har gett dem att utföra för sina barn.     
Det är en mors privilegium att tillföra världen välsignelse genom sitt inflytande och när hon gör detta, kommer hon samtidigt att få glädje i sitt eget hjärta. Hon bör göra stigarna raka för sina barns steg, genom solsken och skugga, till de strålande höjderna över oss. Men det är endast när hon söker följa Kristi undervisning i sitt eget liv, som modern kan hysa en förhoppning om att kunna forma sina barns karaktär efter den gudomliga förebilden. Världen vimlar av ödeläggande intryck. Seder och bruk utövar stor makt över ungdomen. Om modern misslyckas med att göra sin plikt att leda, instruera och styra, kommer hennes barn helt naturligt att acceptera det onda och vända sig bort från det goda. Låt varje moder ofta gå till Gud med denna bön: "Hur skall vi vägleda våra barn och hur skall vi behandla dem? Låt henne ge akt på den instruktion som Gud har gett i Sitt ord. Då kommer hon att få den vishet hon behöver.    
Få föräldrar inser inte som de borde, att barnuppfostran är ett medel, som Gud har bestämt för deras barns frälsning. De gör det inte till sin främsta uppgift att fostra barnen till Herren. De tillåter barnen att visa vrede, stolthet och själviskhet utan att gripa in. Och barnen växer upp med en dålig karaktär, vilket skadar deras kamrater och sårar deras föräldrar och väcker anstöt hos Gud.     
<b>Lydnad och hur man kan lära ut den</b><br>Den första lektion man bör ge barnen är undervisning i lydnad. När de först har lärt sig att lyda sina föräldrar kommer det inte att vara svårt för dem att lyda Gud. Lydnad blir en del av deras natur.     
Men innan föräldrar kan lära sina barn lydnad, måste de själva lära sig genom att lyda Gud. Hur kan de lära sina barn disciplin på ett rätt sätt, innan de lärt sig innebörden och värdet av självdisciplin?  Hur kan de leda sina barn upp till de svårtillgängliga höjderna av självkontroll, självförnekelse, tålamod och trofasthet utan att först själva bestiga dessa höjder?     
Först låter föräldrar sin irritation och vrede gå ut över sina barn och sedan undrar de, varför barnet är så svårt att styra. Men hur skulle de kunna förvänta sig något annat? Barnen är snabba till att ta efter. Barnet gör inget annat än övar sig i det, som det har lärt sig av sina föräldrar under deras vredesutbrott.     
Alltför ofta följer föräldrarna en kurs, som utvecklar det onda i barnet. Med stränghet och hårdhet driver de barnet till uppror. Sedan undrar de varför barnet i sin karaktär bär så fula drag, trots att de så ihärdigt försöker bryta dess hårdnackade vilja. Det är då de försöker bryta ner barnets vilja, som de gör fel. Barnets vilja skall övas upp och styras, inte brytas ner.     
Olydnad och uppror måste straffas, men kom ihåg att bestraffning skall utföras i Kristi Ande. Kräv aldrig lydnad genom en storm av vreda ord, utan med vänlighet och fasthet. Och när du anser dig tvungen att tillrättavisa dina barn så tänk på ditt eget förhållande till din himmelske Fader. Har du vandrat fullkomligt inför Honom? Är du inte egensinnig och olydig? Vållar du Honom inte ständigt sorg? Men handlar Han med dig i vrede? Kom också ihåg, att det är från dig som barnet har tagit emot sin fallenhet för att handla fel. Kom ihåg, hur ofta du uppför dig som ett vuxet barn. Hur ofta låter du dig ändå inte provoceras till vrede, trots dina år av kristen erfarenhet, trots dina många tillfällen till självbehärskning? Behandla då dina barn vänligt, eftersom de inte har haft de tillfällen att öva självkontroll, som du har haft.     
Du kan bli tvungen att straffa ditt barn med riset. Det är ibland absolut nödvändigt. Men slå aldrig någonsin barnet i vrede. Att tillrättavisa ett barn på det sättet är detsamma som att begå två fel för att försöka rätta till ett. Uppskjut bestraffningen tills ni har talat med varandra och med Gud om det. Fråga er själva: "Har jag överlämnat min vilja till Guds vilja? Står jag, där Han kan vägleda mig?". Be Gud om förlåtelse för att ni till ert barn har överfört en läggning, som är så svår att hantera. Be Honom om vishet, så att ni kan behandla era trilska barn på ett sådant sätt, att det kommer att dras närmare både er själva och sin himmelske Fader.    
Kärlek bryter ned alla barriärer. Skäll inte ut någon, höj inte rösten och dela inte ut några ilskna befallningar. Lyd uppmaningen: "Bli stilla och besinna att jag är Gud." Herren kommer att ge rika välsignelser till de föräldrar, som ivrigt anstränger sig att behärska humöret. Kristi nåd får hårda karaktärsdrag att vekna och mjukar upp det barska temperamentet.     
De som styr med hjälp av styrka, har mycket mindre inflytande än de, som styr med hjälp av kärlek. Hårdhet förhärdar hjärtat och stärker viljan till motstånd. Vänlighet gör hjärtat mjukare och förmår den mest hårdnackade vilja att underordna sig.     
Till alla föräldrar säger Gud: "Ge akt på dig själv." (1 Tim. 4:16) - Du far, du mor. Innan ni kan behandla era barn rättvist, måste ni överlämna er själva åt Guds uppfostran. Ni måste fyllas med ädla motiv och värdig strävan. Varje dag måste ni försöka göra er mer värdiga det uppdrag ni har anförtrotts. Då kommer Gud att samarbeta med er.    
Familjen skall först vara väl organiserad. Fadern och modern borde tillsammans överväga sitt ansvar. Tillsammans skall de arbeta för sina barns allra bästa. Det får inte lov att finnas någon motsättning mellan dem. De skulle aldrig i barnens närvaro kritisera varandras planer eller ifrågasätta varandras omdöme. Om hustrun är oerfaren, borde hon försöka förstå, på vilket sätt hennes arbetsinsats försvårar hennes makes arbete, när han arbetar för deras barns frälsning. Och mannen skulle stötta sin hustru genom att ge henne goda råd och kärleksfull uppmuntran.     
En kristen far är familjens sammanhållande band, som binder hela familjen tätt till Guds tron. Hans intresse för hans barn får aldrig lov att mattas. Den far som har en familj av pojkar, bör inte överlämna dessa rastlösa huvuden helt och hållet till moderns omsorg. Det är en alltför stor börda för henne. Han skall göra sig själv till deras vän och kamrat. Han skall anstränga sig för att hålla dem borta från dåliga förbindelser. Det kan vara svårt för modern att utöva självkontroll. Om fadern ser, att hans hustrus svaghet utgör en fara för barnens säkerhet, skulle han ta flera av plikterna över på sig själv och göra allt som står i hans makt för att leda pojkarna till Gud.    
Föräldrarna är inte överlämnade till att ensamma föra det arbete framåt, som så mycket är beroende av.  Kristus sade: "Kom till mig. Jag vill bära era bördor och bekymmer. Jag har fått all makt i himlen och på jorden. Jag skall ge er kraft." Gå till honom, fäder och mödrar. Många av er kan inte rätt utföra det uppdrag ni anförtrotts, förrän ni har blivit närmare förenade med Kristus. Många frågar: "Varför utför Herren inte några underverk i dag, såsom Han gjorde, då Han var här på jorden?" Låt föräldrarna leva Kristi liv i hemmet och den förvandling som då sker i deras barns liv kommer att vittna om Guds undergörande kraft."<p align=center>--------------------</p>    
Herren visste det bästa sättet att hjälpa oss ur våra svårigheter då det gäller skulden på skolorna. Skolarbetet är för mig en del av mig själv och jag är i hög grad uppmuntrad genom framgången för planen att befria våra skolor från skuld. Mitt hjärta känner glädje i Herren när jag hör om de pengar som kommit in genom försäljning av "Christ´s Object Lessons (Såningsmannen och andra liknelser)". Försäljningen av denna bok är Herrens egen plan och Hans välsignelse är närvarande i de ansträngningar som görs för att genomföra denna plan. Jag har redan sett mycket mer uträttat än jag väntade att få se.    
Jag hoppas att ingen som kan engagera sig i detta arbete skall ursäkta sig själv och därigenom gå miste om den välsignelse som finns i detta. Detta är det medel, som Herren har ordinerat för att förena människornas hjärtan till varandra genom samma förbindelse som förenar dem med Honom själv som Hans medarbetare. "Vi är Guds medarbetare." Dessa ord tycks vara så passande för det arbete som nu håller på att utföras. <br><i>Mrs. E. G. White.</i>  

15 07 1902 Review and Herald En vädjan till föräldrar - del 2   
Guds stora lärobok, Hans heliga Ord, ger föräldrar undervisning om den förberedelse, som de och deras barn måste ta emot, innan de kan få tillgång till den himmelska familjen. Föräldrar! Hör Herrens ord till er: "Och du skall älska Herren din Gud av hela ditt hjärta och av hela din själ och av hela din kraft. Dessa ord som jag i dag ger dig befallning om, skall du lägga på hjärtat. Du skall inskärpa dem hos dina barn och tala om dem när du sitter i ditt hus och när du går på vägen, när du lägger dig och när du stiger upp. Du skall binda dem som ett tecken på din hand, och de skall vara som ett band till påminnelse på din panna." (5 Mos. 6:5- 8)     
 "... vad begär HERREN, din Gud, av dig annat än att du fruktar HERREN, din Gud, att du vandrar på alla hans vägar, att du älskar honom och att du tjänar HERREN, din Gud, av hela ditt hjärta och av hela din själ, så att du håller HERRENS bud och hans stadgar, som jag i dag ger dig för att det skall gå dig väl? (5 Mos. 10:12- 13).     
Livet, lyckan, hälsan och glädjen är beroende av lydnaden. Det gäller såväl män och kvinnor som barn. Lydnad är till för vår välfärd i det här livet och i det liv som kommer. "Herren befallde oss att följa alla dessa stadgar och frukta HERREN, vår Gud, för att det alltid skulle gå oss väl och för att bevara oss vid liv, så som han hittills har gjort. Det skall vara vår rättfärdighet, att vi noga följer alla dessa bud inför HERRENS, vår Guds, ansikte så som han har befallt oss." (5 Mos. 6: 24- 25)     
Om Guds lag lärdes ut i hemmen, så att lydnad hade inskärpts i barnen från deras tidigaste år, hur annorlunda skulle världen då inte se ut i dag? Då skulle vi se måttlighet, flit och sparsamhet. Det onda skulle undvikas. Rättskaffenhet skulle överväga.    
Citaten ur Skriften ovanför har getts oss till vägledning och instruktion. Men de har inte studerats som de borde. Vår försummelse att följa Guds plan får Honom att dra tillbaka Sin välsignelse från föräldrar och barn. Många fäder och mödrar kommer att få ett stort skuldebrev uppläst för sig, när de står inför hela jordens domstol. De lyder inte Herrens röst. De låter sina barn göra onda saker. Deras oregerliga, olydiga barn är beviset på, att de försummat sin plikt.    
Gud ser på de familjer som gör anspråk på att vara kristna, för att se hur de sköter sig. Om någonsin ett evangeliskt arbete har behövt utföras, så är det nu i våra hem, våra skolor, våra sanatorier och på våra förlag. Låt oss bli medvetna om vilket arbete som skall utföras. Fäder och mödrar måste ha en erfarenhet av Guds kraft till omvändelse. Deras liv måste renas. Der finns många bekännande kristna, som aldrig har ändrat sin karaktär. Det är anledningen till att den Helige Ande inte kan utföra Sitt arbete i deras hjärtan.    
"Därför skall jag döma er, var och en efter hans gärningar, ni av Israels hus, säger HERREN, HERREN. Vänd om och vänd er bort från alla era överträdelser för att er missgärning inte skall få er på fall. Kasta bort ifrån er alla de överträdelser genom vilka ni har syndat och skaffa er ett nytt hjärta och en ny ande. Ty inte vill ni väl dö, ni av Israels hus? Jag finner ingen glädje i någons död, säger HERREN, HERREN. Vänd därför om, så får ni leva." (Hes. 18:30- 32)     
"Jag skall stänka rent vatten på er, så att ni blir rena. Jag skall rena er från all er orenhet och från alla era avgudar. Jag skall ge er ett nytt hjärta och låta en ny ande komma in i er. Jag skall ta bort stenhjärtat ur er kropp och ge er ett hjärta av kött. Jag skall låta min Ande komma in i er och göra så att ni vandrar efter mina stadgar och håller mina lagar och följer dem. Så skall ni få bo i det land som jag gav åt era fäder, och ni skall vara mitt folk och jag skall vara er Gud." (Hes. 36:25- 28)     
<i>En reformation krävs.</i> Gud kräver en genomgripande rening av hem och institutioner. Det behövs inte bara en väckelse utan en reformation. Varje församling behöver sättas i rörelse som aldrig tidigare. När det stora ljus som Gud har gett lyser fram genom de mänskliga medarbetarna kommer ett stort verk att utföras. Genom bevisning i Ande och kraft kommer sanningen att uppenbaras med klara och tydliga linjer. Men detta verk måste börja i hemmet.    
När det rätta arbetet utförs i hemmet, kommer föräldrar att finna, att deras hjärtan är besegrade och milda. Märkliga fördomar som har framförts av bröder och systrar i församlingen, förutfattade meningar som har burit dålig frukt, kommer att övervinnas och helt försvinna. En uppriktighetens ande skall komma, en ande som liknar Kristi väsen. Guds folk kommer att överge sin hårdnackade strävan efter att göra saker och ting på sitt eget sätt och efter sina egna önskningar, ty de kommer att inse, att de är i Guds Sons närvaro.     
Jag bönfaller föräldrarna i våra församlingar att ingå ett högtidligt förbund med Gud under omvändelse och bekännelse. Bekänn era tidigare försummelser och ta under gudsfruktan upp arbetet med att uppfostra era barn i redlighet. Menar ni inte själva, att det är på tiden att söka Gud av hela hjärtat, så att ni kan finna Honom och samarbeta med Honom i arbetet på era barns frälsning? Herren kommer inte att se genom fingrarna med en försummelse, när det gäller uppfostran av Hans lamm. Lär era barn, att de är unga medlemmar av Guds familj. Led deras fötter på helighetens väg. Led dem till Gud. Var på er vakt för era egna ord och handlingar så att ni såväl genom exempel som genom föreskrift kan ge den undervisning som Gud har ålagt er att ge. Var mottagliga för den Helige Andes strävan. Därigenom kommer du att bereda vägen för era barns mottaglighet för dem Helige Andes påverkan.     
O, föräldrar! Jag riktar denna vädjan till er för er egen och era barns skull. Jag känner mig djupt betryckt. Jag kan inte sova, när jag tänker på föräldrars försummelser och deras ödesdigra konsekvenser. Jag ber, att ni måtte inse betydelsen av det arbete, som så mycket är beroende av. Det har framlagts för er "livet och vad gott är" om ni lyder HERREN, er Guds, bud, och "döden och vad ont är" om ni inte vill lyda dem. I dag är den dag då ni får hysa tillit. Men snart kommer er räkenskaps dag. Påbörja ert arbete med allvarlig bön och trofast iver. Låt Kristus finna att ni är Hans hjälpande händer genom att ni utför Hans avsikter. Förbered Herrens ankomst. Detta är förberedelsedagen. Skapa ordning i era egna hjärtan och arbeta allvarligt för era barn. En överlåtelse till Gud utan förbehåll kommer omedelbart att avlägsna de barriärer som har hindrat den himmelska nåden att tränga igenom. När ni tar upp Kristi kors och följer Honom och när ni låter era liv stå i överensstämmelse med Guds vilja, kommer era barn att bli omvända. Och världen kommer att se, att de har umgåtts med Jesus och har lärt av Honom. I ord och handling kommer de att bära vittnesbörd om kraften av Kristi nåd.  

26 08 1902 Review and Herald Ord till församlingens medlemmar   
Det är våra predikanters uppgift att förkunna sanningen för människor, som inte känner den. Därför får våra församlingar inte känna sig avundsjuka eller försummade, om de inte har en egen predikant till sin tjänst. I stället bör de själva påbörja ett allvarligt arbete. De troende måste ha egna rötter genom att vara fast rotade i Kristus, så att de kan bära mycket frukt till Hans ära. Eniga som om de vore en enda person måste de eftersträva att uppnå ett enda mål - själars frälsning.    
Låt inte församlingsmedlemmarna vänta på en muntlig uppmaning att gå in i Guds tjänst. De känner sin plikt. Låt dem utföra den i ödmjukhet och i stillhet. Det finns hundratals, som borde vara i arbete, som behöver uppmuntras till att börja.    
Börja arbeta där ni bor. Överallt finns det människor som inte känner sanningen. Det behövs ödmjuka människor, som är villiga att göra uppoffringar och arbeta som Jesus gjorde. Herren kallar självuppoffrande arbetare, som är villiga att arbeta stilla och utan att vara påträngande och att leva så nära Gud, att de ständigt tar emot ny nåd att ge vidare. När de med allvar och frimodighet går in för sitt arbete, kommer deras insats att bära frukt.    
Det är inte Guds avsikt, att den största delen av vårt arbete med att så sanningens utsäde skall utföras av predikanterna. Människor, som inte är kallade till att vara Ordets förkunnare, måste uppmuntras till att arbeta för Mästaren i förhållande till sin särskilda förmåga. Hundratals män och kvinnor, som nu är overksamma, skulle kunna utföra en godtagbar tjänst. De skulle kunna utföra ett stort arbete för sin Mästare genom att föra in sanningen i sina grannars och vänners hem. Gud har inte anseende till personen. Han kommer att använda ödmjuka gudshängivna kristna, som älskar sanningen. Låt sådana personer arbeta från dörr till dörr. Vid brasan kan sådana människor, förutsatt att de är ödmjuka, försynta och gudfruktiga, uträtta mer för att möta familjernas verkliga behov än predikanterna kan.    
Herren har en uppgift för kvinnor lika väl som för män. De kan delta i arbetet och Han kommer att verka genom dem. Om de är uppfyllda av pliktkänsla och arbetar under den Helige Andes ledning, kommer de att ha den självbehärskning, som är nödvändig. Frälsaren kommer att låta Sitt ansikte lysa över dem och ge dem ännu större inflytande än männen. De kan utföra en gärning inom familjerna som män inte kan, - en gärning, som når familjens inre liv. De kan komma nära de personers hjärtan, som män inte kan nå. Deras insats är ytterst nödvändig.     
Mina systrar, vi har inte tid att vänta på bättre tillfällen eller heligare karaktärer! Vi har ingen ursäkt för att inte använda vår förmåga om vi låter den rosta. Jesus frågar: "Varför står ni här hela dagen arbetslösa?" (Matt. 20:6) Låt oss helga allt vi har och är för Honom, genom att tro att Han har makt att frälsa och lita på att Han kommer att använda oss som redskap till att utföra Hans vilja och ära Hans namn.    
Bröder och systrar, gå inte förbi de små uppgifterna för att söka ett större arbete. Kanske kan du utföra den lilla uppgiften framgångsrikt, men fullständigt misslyckas med att klara ett större uppdrag - och därför uppleva en stor besvikelse. Ta tag i vad du än ser som behöver göras. Det är genom att göra det som ligger dig närmast, som du kommer att utveckla förmåga och intresse för ett större uppdrag. Det är genom att förakta de dagliga tillfällena och försumma de små sakerna, som så många vissnar och blir utan frukt.    
Det finns många möjligheter att tjäna Herren för oss alla. Någon kan skriva ett brev till en vän, som bor långt borta eller sända ett blad till någon som söker sanningen. Andra kan ge råd till dem, som befinner sig i svårigheter. De, som förstår sig på sjukvård, kan hjälpa på det sättet. Och de, som har förutsättningar för det, kan leda bibelstudier.     
Enkla arbetsmetoder bör uttänkas och praktiseras i församlingarna. Om man ville sluta upp omkring sådana planer och med uthållighet genomföra dem, skulle de inbärga en rik skörd. Medlemmarnas erfarenhet kommer att växa, deras förmågor kommer att växa. Själar kommer att bli frälsta genom deras insats.     
Jordens öde platser. Jordens öde platser skall odlas upp. I ödmjuk tillit till Gud bör familjer bosätta sig på platser i Hans vingård, där ingen tidigare har arbetat. Som lön för att de är villiga att förneka sig själva för att kunna så sanningens utsäde, kommer de att få en riklig skörd. När de besöker familj efter familj och håller bibelstudier, kommer många hjärtan att beröras.    
Det behövs helgade män och kvinnor, som vill helga sig till tjänst och bära rättfärdighetens frukter. På platser, där villkoren är så obehagliga och motbjudande, att många arbetare vägrar att bege sig dit, kan det därigenom inträffa stora förändringar till det bättre genom självuppoffrande lekmäns ansträngningar. Sådana ödmjuka arbetare kommer att uträtta mycket, därför att de visar prov på tålmodig och uthållig ansträngning, tack vare att de inte sätter sin tillit till några människor utan till Gud, som välsignar dem. Hur mycket gott som dessa arbetare uträttar kommer aldrig att bli känt i den här världen.    
Självförsörjande missionsarbete. Självförsörjande missionsarbete har ofta stor framgång. Efter en blygsam och ödmjuk början, utvidgar sig arbetet under Guds Andes ledning. Låt två eller flera börja samarbeta i evangeliskt arbete. De får kanske inte någon särskild uppmuntran från de ledande i församlingen, så att de kan få ekonomiskt stöd. Låt dem trots detta gå framåt, genom att de lever efter sanningen, ber och undervisar andra. De kan börja kolportera och på det sättet föra in sanningen i många hem. Genom sitt arbete, får de en välsignad erfarenhet. De blir ödmjuka eftersom de känner sig fattiga och hjälplösa, men Herren är med dem. De vinner ynnest och får stöd hos både rik och fattig. De blir vänner med dem, som de arbetar för, när de för Guds Ords skatter till dem och själva tar emot timlig hjälp. Båda parter blir välsignade. Till och med människors fattigdom blir ett medel till att nå dem. Vart dessa självuppoffrande missionärer än kommer, blir de på många sätt hjälpta av dem, som de förser med andlig föda. Försynen öppnar för dem vägen till isolerade platser - och om de bär ut det budskap som Gud ger dem, kommer deras ansträngningar att krönas med framgång. Många, som annars inte skulle vinnas för Kristus, kommer genom dessa ödmjuka lärare att föras till kunskap om sanningen.    
 Vad kan jag mer säga för att våra församlingar skall inse, vilken evig förlust de lider, om de inte sätter den förmåga, som Gud har gett dem, i Hans tjänst? Om medlemmarna i våra församlingar bara ville sätta in sina krafter i ansträngningar under god ledning och följa väl genomtänkta planer, skulle de göra hundrafalt mer för Kristus än de nu gör. Om de fortsätter framåt under allvarlig bön, med saktmod och kärleksfulla hjärtan, när de försöker meddela budskapet om frälsning till andra, kommer budskapet att nå ut till jordens invånare.    
Gud kallar arbetare till de fält, som är mogna för skörd. Skall vi vänta, därför att vi saknar medel? Gå framåt i tro - och Gud kommer att vara med er. Nu är det inte tid till att vänta på lämpligare tillfällen! Löftet är: "De som sår med tårar skall skörda med jubel. Gråtande går de ut och bär sitt utsäde. Med jubel kommer de åter och bär sina kärvar." (Ps. 126:6)    
Ingenting är så givande som framgång. Har vi bara det, kommer arbetet att gå framåt. Nya områden kommer att öppnas. Många själar kommer att vinnas för sanningen. Det vi behöver, är en större tillit till Gud.    
När ödmjuka, gudfruktiga män och kvinnor helgar sig åt Herren, kommer Han att ta emot dem och verka genom dem. När de ställer sig själva i rätt relation till Honom, kommer himlens ljus att lysa över dem och göra dem till kanaler, som blir till välsignelse för andra. Allt, som de uträttar, kommer kanske inte att bli känt nu - men de sår en säd, som kommer att bära frukt till evigt liv.  

14 04 1903 Review and Herald Arbetet ligger framför oss   
Vår plikt att lämna Battle Creek  - Tal av Mrs. E. G. White, fredag morgon 3 april    
Det kommer att vara omöjligt för mig att göra rättvisa åt den fråga, som ligger framför oss, om jag inte lägger ned en hel del tid. Problemet bör klart och tydligt kunna förstås av oss alla. Få bland oss har någon aning om hur många gånger det har getts ljus över att det inte var Guds vilja att koncentrera så många olika saker till Battle Creek. Mycket har koncentrerats dit. Det hölls många möten där. En skola, ett sanatorium och ett förlag har fått sin plats där. Dessa institutioner utövar ett inflytande över varandra. Om detta inflytande alltid hade varit gott, skulle en större missionsanda ha utvecklats. Det skulle finnas en klarare förståelse av vad som måste göras i Amerikas olika städer. Man skulle ha insett, att en norm måste sättas och att man måste upprätta ett vittnesbörd om Gud.       
Det är Guds plan, att vårt folk skall bosätta sig utanför städerna och från dessa "utposter" varna städerna och resa vittnesbörd om Gud inne i dem. Därför måste det finnas en inflytelserik kraft i städerna, så att varningens budskap kan bli hört.    
I åratal har denna varning getts till vårt folk: "Gå ut från Battle Creek". Men eftersom så många intressen är involverade på platsen, var det lämpligt att stanna kvar där och människor kunde inte förstå varför de skulle flytta därifrån. Till sist började broder Magan och broder Sutherland att reflektera över det kloka i att lämna Battle Creek. De kom till mig och frågade vad de skulle göra. Jag sade: "Flytta om möjligt skolan från Battle Creek. Flytta den till en plats, där det inte finns några människor som tror det som vi tror. Etablera skolan där på en plats där det finns mycket mark, så att de studenter som kommer kan utbildas på rätt sätt". De följde de instruktioner som gavs. Detta var det första steg, som togs i rätt riktning. Det har blivit en succé. Gud har varit tillfreds med detta. Han godkänner de ansträngningar, som görs för att flytta från det överfyllda Battle Creek.    
Under de senaste 15- 20 åren har ljus getts om att vårt folk har försummat sina hemkyrkor genom att tränga ihop sig i Battle Creek. Somliga verkade tro, att när de nådde Battle Creek skulle de befinna sig nära himlen och endast utsättas för få frestelser. De har inte förstått situationen. De inser inte, att det är i Battle Creek som fienden arbetar mest ihärdigt.    
Ständigt på nytt gavs budskap angående de principer, som skulle utgå från förlagets publikationer. Och även om meddelanden har nått ut om att människor arbetar efter principer, som Gud inte kan godkänna, har man fortfarande inte fattat beslut om att ändra på något. Lärlingarna på institutionen har inte utbildats på rätt sätt. De har inte förberetts för att gå ut som missionärer till olika platser när de nåtts av sin kallelse. De har inte utrustats för gå ut som Guds representanter. Institutionens påverkan har inte varit som den borde. Gud förklarade, att denna institution skulle vara en helig plats, där änglar vandrar omkring. De motsägelsefulla ord, som har uttalats på platsen och den irritation, som allmänt har visats, fördömdes då Gud föreskrev, att det skulle vara en skola, där arbetare utbildades till att upprätthålla de principer, som Gud har ålagt Sitt folk att upprätthålla till evig tid.    
Före den brand, som utplånade Review och Herald-tryckeriet, led jag svåra kval i många dagar. Medan mötet var församlat, kämpade jag för att få till stånd de rätta förhållandena inför mötet och hoppades om möjligt att kunna kalla våra bröder till ånger och förhindra katastrof. Det föreföll mig, som om det nästan var en fråga om liv eller död. Sedan var det som om jag såg faran framställas genom ett svärd som svängde hit och dit. Jag befann mig i en smärtsam själskamp. Nästa nyhet jag fick ta emot var, att Review och Herald- byggnaden hade brunnit ner, men att inget liv hade gått förlorat. Vid detta tillfälle talade Gud nåd tillsammans med dom. Guds nåd blandades med dom för att spara arbetarnas liv, så att de kunde få tillfälle att utföra det arbete de hade försummat att göra och som det föreföll omöjligt att få dem att inse och förstå.    
Trots omständigheterna i förlagshuset, hade ett förslag lagts fram att överföra ännu mer av vårt arbete till denna institution, så att ständigt mer administration flyttades till Battle Creek. Detta oroade mig i hög grad och när branden inträffade, kände jag mig lättad och andades ut. Vi var tacksamma för att inget liv gick till spillo. Förlusten av egendom blev stor. Om och om igen har Herren visat mig, att för varje dollar som intjänats med orätta metoder, kommer tio gånger så mycket att gå förlorat.    
Gud ville, att varje steg skulle tas i överensstämmelse med Bibelns principer. Sluga affärsmetoder skulle inte användas. Men det har förekommit och Gud är missnöjd. Under de senaste 20 åren har Gud sänt varningar och vägledning om detta. Det värsta, som nu kan hända, är att man bygger upp Review och Herald- kontoren i Battle Creek på nytt. Vägen har beretts för att man skall kunna bryta upp förbindelserna där - förbindelser med världsliga män, som bör upphöra. Bedräglig kommersiell verksamhet har förekommit, därför att man behövde pengar. Jag såg En av obestridlig auktoritet gå in på kontoret och se på räkenskaperna tillsammans med de ledande männen, uppmärksam på hur mycket, som hade kommit in då man annonserade saker, som aldrig borde ha sett dagens ljus. Han frågade: "Hur mycket tjänar ni på detta?". Då de hade svarat, sade Han: "Utgifterna för detta arbete är större än ni tror. Men om er uppskattning var korrekt, överstiger förlusten i andlighet vida den uppskattade vinsten." Skadliga saker har publicerats just på vårt kontor och om något av arbetet har försenats, är det utgivningen av de böcker som innehåller sanningens ljus. Detta har i hög grad gjort Herren missnöjd. Lärlingarna har utbildats i falska läror, som ingick i de saker som togs in för tryckning. Och tryckpressen hos Review och Herald har sänt ut dessa falska läror till världen.    
När förlagskontoret från början grundlades i en liten träbyggnad, visade Herren mig, att dess tryckpressar skulle användas till att sända sanningens upplysande strålar ut till hela världen. Dessa medel hade helgats åt Herren. Ljus skulle lysa genom hela verksamheten och den skulle vara ett träningscenter till utbildning av arbetare. Men som ett resultat av samarbete med världen, blev många på kontoret förvärldsligade och de arbetade mer och mer för den världsliga politikens planer och varken ämnet eller utbildningen av de unga som arbetade på kontoret var vad det skulle vara.    
Jag måste säga till vårt folk, att Herren vill, att denna institution flyttas över till en helt ny plats. Han vill att dess nuvarande världsliga förbindelser bryts upp. Kommer de, som har samlats i Battle Creek att lyssna till den röst som talar till dem och förstå, att de måste spridas ut till olika platser, där de kan utbreda en kunskap om sanningen och där de kan uppnå en erfarenhet, som är helt annorlunda än den de nu har upplevt.    
Som svar på frågan om flyttningen vill jag svara: Ja! Låt generalkonferensens kontor och förlagsverksamheten flytta bort från Battle Creek. Jag vet inte vart, om det skall vara till atlantkusten eller någon annanstans. Men jag vill bara poängtera: Lägg aldrig mer en sten i Battle Creek för att på nytt bygga upp det nedbrunna review- kontoret. Gud har utsett en bättre plats för det. Han vill, att ni skall arbeta under ett annat inflytande och att ni skall ha andra kontakter än de, som ni har haft på senare tid i Battle Creek.    
En iver att ta upp världslig politik har förekommit. Varningar, förmaningar och böner - ni skulle bli förvånade om ni visste hur många - har sänts ut med anledning av detta. Men man har inte tagit hänsyn till dem. Många har kommit till den punkt, där de inte längre bryr sig om de riktlinjer som Gud ger. De har gått sina egna vägar tills Herren kom med domen och ödelade tryckeriet. Vill ni bygga upp det på samma plats som det befann sig på tidigare? Jag frågar er, bröder, skall vi på nytt lägga grunden på just den plats där vårt verk förstördes av eld, därför att våra böcker och papper under lång tid har burit Battle Creeks namn? Kommer en flyttning att skapa förvirring? Det är bättre att ha en viss förvirring. Låt oss ha ett annat namn. Låt oss se om vi kan genomföra en reformation.    
Sanatoriet. Jag behöver inte tala mer om den här saken. Däremot vill jag säga något om sanatoriet i Battle Creek. Våra bröder säger: "syster White har gjort oss helt förvirrade. Hon säger att vi inte får lov att låta sanatoriet övergå till världsliga händer. Men hon säger också att vi måste försöka sätta sanatoriet på rätt grund". Ja, detta är vad jag har sagt och jag upprepar det nu. I åtskilliga år har jag nu tagit emot ljus med hänseende till, att vi inte bör koncentrera så mycket på en plats. Jag har uttryckligen hävdat, att man icke bör försöka göra Battle Creek till en symbol på en sådan storhet. Herren är inte särskilt nöjd med Battle Creek. Allt som har utförts i Battle Creek har inte behagat Honom väl. När sanatoriet brann ner, skulle vårt folk där ha granskat de tillrättavisningar och varningar, som de hade fått de föregående åren, och ha tagit sig i akt. Att de antälldas och patienternas liv skonades var en försyn, som var och en av oss bör tacka och prisa Gud för med hjärta, själ och röst. Han gav dem en chans att leva vidare och studera vad dessa händelser innebar. Jag hade skrivit ned många saker, men jag tänkte, att jag inte skall säga ett ord för att fördöma någon. Jag vill hålla tyst. När planeringen av den nya byggnaden togs upp, tror jag inte att några frågor eller förslag sändes om detta till mig, från dem som ledde arbetet.    
Det har påpekats, att min man och jag godkände sanatoriet, när det första gången byggdes upp i Battle Creek. Självklart gjorde vi det. Jag kan bekräfta detta både för min man och mig själv. Vi bad mycket för den här saken. Detsamma gäller tryckeriet, som först förlades till en liten träbyggnad.  Allteftersom verksamheten växte blev vi tvungna att bygga till och när senare ambitiösa män kom in i ledningen, uppfördes fler tillbyggnader än vad som borde ha skett, eftersom dessa nya ledare trodde, att byggnaderna skulle ge arbetet karaktär. Det var ett misstag. Det är inte byggnaderna som ger karaktär åt Guds arbete utan arbetarnas trohet och rakryggade personligheter.    
Sanatoriet växte och 1887 talade dr. Kellog med mig om nödvändigheten av att bygga ett sjukhus. Jag sade till honom: "För några månader sedan visades det mig, att vi måste ha ett sjukhus." Våra bröder visste inte vad som hade uppenbarats för mig om detta och en hård och stark opposition uppstod. De satte sig helt emot dr. Kellog. Jag tog honom starkt i försvar och berättade för dem, att det ljus, som Gud hade gett mig, sade att vi skulle bygga ett sjukhus i Battle Creek. Sjukhuset uppfördes och fylldes snart med patienter.    
Ni måste förstå, bröder, att på den tiden hade vi inte många sanatorier, som det senare kom att bli. Battle Creek var nästan det enda stället, där vi kunde ta oss an de sjuka.    
En tid senare kom frågan: "Skall vi bygga en liten, vacker kyrka, där patienterna och vårdarna kan samlas och tillbe Gud?" Så snart jag kunde, sände jag ett brev och svarade: "ja"! På varje plats där det finns ett sanatorium, bör det också finnas en kyrka, så att patienterna kan komma dit och höra Livets ord. Gud skall göra deras hjärtan mjuka, så att många kommer att ta emot Kristus som sin själs helbrägdagörare. Jag var fullständigt överens med dem i denna åtgärd.    
Men senare har saker tillkommit, som jag inte kan godkänna. En av dessa är, att man har knutit många företag och grenar av medicinskt arbete till den medicinska verksamheten i Battle Creek. Herren visade mig att detta inte borde göras. Många som är här i dag, vet vad jag den gången sade till dem, - att vi inte får lov att placera så mycket i Battle Creek och att Guds domar skulle hemsöka Battle Creek, om vi inte tog hänsyn till Guds vägledning. När jag såg den iver, som fanns hos största delen av ledarna, för att samla alla grenarna av det medicinska arbetet i samfundet vid Battle Creek, berättade jag för dem, att den anvisning som jag fått ta emot innebar, att de inte fick lov att dra ett enda penndrag för att binda sig själva vid de regler och föreskrifter som planerats för dem att underställa sig. Gud vill, att Hans institutioner skall stå i ett vänskapligt förtroendeförhållande till varandra, liksom bröderna i församlingen. De bör aldrig låta sig bindas genom skrivna kontrakt till någon enskild person eller grupp. De skall stå självständiga, ansvariga endast inför Gud. Himlens Herre skall vara Ledaren, Rådgivaren och Vägledaren för Sitt folk. Hans institutioner skall vara underlagda Hans herravälde. Guds folk skall handla som ett utvalt folk, ett folk som måste utföra ett heligt och osjälviskt arbete.    
När en institution samlar och koncentrerar ett stort ansvar och ett stort antal gäster, riskerar den andliga aspekten att bli negligerad. Ledarna av Battle Creek-sanatoriet har gjort väl i det förflutna med att försöka upprätthålla det religiösa inflytandet vid sanatoriet. Under en lång tid var män knutna till institutionen, som hade det som sitt arbete att hålla bibelstudier med patienterna, när de var mottagliga för detta. Dr. Kellog var helt överens med detta. Efter mötena i Minneapolis var dr. Kellog en omvänd man, vilket vi alla visste. Vi kunde se Guds förvandlande kraft verka i hans hjärta och i hans liv. Men allteftersom institutionen har vuxit i popularitet, har en fara uppstått för att man förlorar det syfte ur sikte, för vilket den upprättades. Upprepade gånger har jag gett den instruktion, som jag själv har tagit emot, att denna institution inte skall ledas på samma sätt som världsliga medicinska institutioner. Det nöjeslystna, kortspel och teatrala uppträdanden skulle inte finnas här. Sann gudsfruktan skulle visas fram i läkarnas och de anställdas livsstil. Allt som hör ihop med institutionen skulle tala till förmån för sanningen och sanningen om sabbaten skulle på det sättet nå patienterna.    
Det var de anställdas medkänsla och inte byggnadernas storlek, som skulle övertyga patienternas hjärtan. Många själar har blivit omvända. Många förunderliga helanden har genomförts. Herren stod vid dr. Kellogs sida, när han utförde svåra operationer. När doktorn var övertrött av krävande arbete, förstod Gud situationen och lade Sin egen hand på dr. Kellogs hand, när denne opererade.  Genom Hans hjälp lyckades operationerna.    
Jag önskar, att allt detta måtte bli förstått. Gång på gång har jag uppmuntrat dr. Kellog genom att säga till honom, att Herren, Israels Gud, stod på hans högra sida för att stå honom bi och ge honom hjälp så att han kunde klara de svåra operationer, där det gällde liv eller död för dem som han opererade. Jag sade till honom, att han måste be för sina patienter innan han tog sina redskap för att operera dem. Patienterna såg, att dr. Kellog stod under Guds nåd, så att han genom Guds kraft kunde utföra sitt arbete på ett framgångsrikt sätt och de hade större tillit till honom än till de världsliga läkarna.    
Gud har gett dr. Kellog den framgång som han har haft. Jag har ständigt försökt göra honom uppmärksam på detta faktum, att det var Gud som samarbetade med honom och att Guds sanning skulle förhärligas genom hans läkargärning. Gud kommer att välsigna varje läkare som vill överlämna sig helt till Honom och Han kommer att vara på hans högra sida, när han utför sitt arbete.    
Detta var det ljus som gavs. Gud åstadkom, att det medicinska missionsarbetet kom att stå i den mest fördelaktiga position, för att det skulle bli känt att Sjundedags adventisterna hade en Gud, som arbetade tillsammans med dem, en Gud som hade en ständig kontroll över Sitt verk.    
Det tilltalar inte Gud, att somliga har ansträngt sig för att göra dr. Kelloggs arbete så hårt som möjligt, för att de själva skulle kunna göra sig ett namn. Gud gav ljus över hälsoreformen och de som förkastade den förkastade Gud. En och annan som visste bättre har sagt, att allt detta kom från dr. Kellog och de motarbetade honom p.g.a. detta. Det medförde ett dåligt inflytande på doktorn. Han blev irriterad och hämndlysten. Gud ville inte, att han skulle befinna sig in motsatsställning och Han vill inte heller att ni skall göra det.    
De som lämnade Battle Creek för att låta sig vårdas av världsliga läkare, visste inte vad de gjorde. Gud arbetade genom dr. Kellog, men de insåg det inte. När de var sjuka, sände de bud efter allmänna läkare, eftersom doktorn hade sagt eller gjort något som de inte tyckte om. Detta godkänner inte Gud. Vi har Bibelns auktoritet för våra instruktioner om måttlighet.    
Men Gud har aldrig velat göra alla institutioner på något sätt medansvariga för arbetet och arbetarna i Battle Creek. Hans tjänare har inte blivit kallade att underordna sig de regler och föreskrifter som har utgått därifrån. Guds hand måste uppehålla varje arbetare och Han måste leda och styra varje arbetare. Människor skall inte skriva regler och föreskrifter för sina medarbetare. Bibeln har gett oss regler och riktlinjer, som vi skall följa. Vi måste studera Bibeln och därifrån lära oss vilken plikt, som människor har mot sina medmänniskor. "Herrens undervisning är fullkomlig, den ger själen nytt liv." (Ps. 19:8)    
Ni blev överraskade av att höra mig säga, att vi icke skulle låta Battle Creek-sanatoriet övergå till världsliga händer och att vi skulle anstränga oss på nytt för att placera våra institutioner på en stark grund. Om ni vill förtrösta på Herren, kan denna institution placeras i en fördelaktig position. När sanatoriet har fått sin rätta grund och vårt folk kan se det som det var, då det grundades första gången, och de förstår att institutionen ingår i Herrens tjänst och kan se att ingen enskild person är bestämd till att ha kontroll över allt i det, då kommer Gud att hjälpa dem alla att med frimodighet gripa sig an uppgiften att bygga upp det. I dag vet ni inte var institutionen egentligen är. Gud vill, att vi skall känna var enda planka i denna institution, både var den är och hur den är beskaffad. Därefter vill Han, att vi alla skall stå sida vid sida och arbeta i samförstånd. Herren vill, att vi skall utföra vår plikt. Han önskar, att vi skall inse, att dr. Kellog inte skall drivas bort från sin plats utan att han i stället skall få stöd och erkännande i sitt gudshängivna arbete. Och detta kommer han att bli, om hans fötter står på den levande Gudens sanning. Om de inte har denna sanning som sin grund, kommer särskilda frestelser att infinna sig genom vetenskapliga problem och teorier när det gäller Gud och Hans ord. Falska vetenskapliga teorier kommer som en tjuv om natten och stjäl våra landvinningar och underminerar pelarna i vår tro. Gud har visat mig, att de medicine studerande inte bör undervisas i dessa teorier, eftersom Han inte erkänner dem. Fiendens mest vilseledande frestelser sätts här in av fienden och detta sker just på det mest upphöjda planet. Dessa söker att förandliga lärorna om sanningen för vår tid, tills det inte längre finns någon skillnad mellan saken själv och dess skugga.    
Ni vet, att Satan skall komma för att om möjligt vilseleda också de utvalda. Han gör anspråk på att vara Kristus och han låtsas vara den store medicinske missionären. Han kommer att få eld att falla ned från himlen i människors åsyn för att bevisa, att han är Gud. Vi måste stå barrikaderade med Bibelns sanningar. Sanningens rättesnöre är det enda rättesnöre under vilket vi kan stå säkra.    
Våra ledande bröder, männen i ledande positioner, måste undersöka tillståndet i sanatoriet i Battle Creek för att se, om Gud i himlen kan ta det under Sin ledning. När det genom trogna väktare har försatts i ett tillstånd, som Han kan kontrollera, så låt mig tala om för er, att Gud kommer att se till, att det kommer att få ekonomiskt stöd.    
Gud vill, att Hans folk ställer sina fötter på den eviga klippan. De pengar vi har, är Herrens pengar och de byggnader vi bygger till Hans verk för dessa pengar, kommer att stå som Hans egendom. Han kallar dem som känner sanningen att inte ha något otalt med sina bröder, utan att stå sida vid sida för att bygga upp, inte för att riva ner.    
Gud skulle inte ha låtit branden ödelägga våra institutioner i Battle Creek utan anledning. Skall ni låta Guds försyn passera förbi er utan att undersöka vad som ligger bakom? Gud vill, att vi skall granska denna sak och att vi skall bygga upp en grund för vilken alla kan ha det största förtroende. Han vill, att det arbete som påbörjats skall ledas i sådan riktning, att Hans folk kan sätta in sina medel i det med visshet om att det är en del att Hans verk. Låt oss arbeta med vishet och förståelse. Där finns när allt kommer omkring alltför litet av själens ödmjukhet.    
Krisen kommer snart till Battle Creek. Fackföreningarna och sammanslutningarna i världen är en fälla. P.g.a. dessa föreningar och sammanslutningar, kommer det nämligen snart att bli mycket svårt för våra institutioner att fortsätta sitt arbete i städerna. Min varning är: Dra ut från städerna. Bygg inte sanatorier i städerna. Undervisa vårt folk om att de skall dra ut från städerna ut på landet, där de kan få en liten bit jord och bygga ett hem till sig själva och sina barn. När frågan ställdes om etablering av ett sanatorium i staden Los Angeles, kände jag, att jag måste protestera mot detta förslag. Jag har en mycket tung börda för denna sak och jag kunde tiga still. Bröder, det är på tiden, att vi ger akt på de budskap, som himlens Herre i nåd och kärlek har sänt oss.    
Våra restauranger bör finnas i städerna, ty annars kan arbetarna i dessa restauranger inte nå folket och lära dem att leva rätt. Och för närvarande måste vi inneha mötesplatser i städerna. Men inom kort kommer det att vara så mycket strid och tumult i städerna, att de som vill lämna dem inte kommer att kunna göra det.  Vi måste vara förberedda på dessa situationer. Det är det ljus som jag har fått ta emot.    
Måtte Gud hjälpa er att ta emot de ord jag har talat. Måtte de män, som står som Guds väktare på Sions murar, vara män som kan se farorna för folket, - män som kan skilja mellan sanning och lögn, rättfärdighet och orättfärdighet.    
Följande varning har getts: Ingenting får lov att komma in, som kan störa grunden för den tro, som vi har byggt på, sedan budskapet kom 1842, 1843 och 1844. Jag var med då detta budskap mottogs och ända sedan dess har jag stått fram inför världen i trohet mot det ljus, som Gud har gett oss. Vi har inte för avsikt att flytta våra fötter från den plattform på vilken de ställdes, när vi dag för dag sökte Herren under allvarlig bön och sökte efter vägledning. Tror ni, att jag skulle kunna förkasta det ljus som Gud har gett mig? Det måste vara som tidsåldrarnas klippa. Det har lett mig ända sedan det blev givet. Bröder och systrar, Gud lever och regerar och arbetar i dag. Hans hand vilar på hjulet och i sin försyn vrider han hjulet i överensstämmelse med sin vilja. Låt inte människor binda sig till dokument, som föreskriver vad de skall göra och vad de inte skall göra. Låt dem binda sig till Herren, himlens Gud, så skall himlens ljus lysa in i själens tempel och vi kommer att se Guds frälsning.  

19 05 1903 Review and Herald Till mina bröder i Battle Creek, instruktion och reaktion   
(Följande texter lästes: Jer. 4:1- 4; 5:1- 19; 7:1- 14)     
<i>Sanatoriet, Cal., 1 maj, 1903.</i><br>Till mina bröder i Battle Creek. Jag är nedböjd och mycket bekymrad. Jag känner mig djupt betryckt. Hela mitt liv är fyllt av pina. Tidvis förefaller det mig omöjligt att fortsätta leva. Tanken på den fruktansvärda andliga fattigdom, som råder bland vårt folk vilar tung över mig. Guds dom har fallit över våra institutioner i Battle Creek. Men hur litet har inte detta gett upphov till ånger hos oss! Måste vi även i fortsättningen känna av Guds tillrättavisning? Kommer den att vara utan resultat också i fortsättningen? Jag är förvånad över den tydliga likgiltighet som många uppvisar, som borde se och förstå. Jag vet inte vad jag skall säga eller göra. När jag ser vilket litet intryck Guds domsutövning har gjort på dem, som innehar ansvariga positioner, grips jag av fruktan och darrar vid tanken på vad nästa uppenbarelse av Guds missnöje kommer att medföra.    
Människor har vanärat Gud genom att välja sin egen väg. De har fört principer in i Hans institutioner, som Han har förkastat. De ville inte ändra den väg och det arbete som misshagar Honom och de ringaktar den sanning som skall sätta oss på prov i de sista dagarna.    
De, som har ignorerat varningsbudskapen, har förlorat sin orientering. Somliga har i sin självtillit varit djärva nog att vända sig bort från vad de visste var sant, genom att säga: "Vem har talat om detta för syster White?" Dessa ord visar vilket mått av tro och tillit de har till det arbete, som Herren har satt mig att utföra. De har framför sig resultatet av det arbete, som Herren har pålagt mig och om inte detta överbevisar dem, kommer inga argument och ingen framtida uppenbarelse att kunna påverka dem. Resultatet kommer att bli, att Gud på nytt kommer att tala genom straffdomar på samma sätt som Han hittills har gjort. När Hans varningsbudskap i åratal har sänts till personer lika väl som till institutioner och ingen hittills har tagit någon hänsyn till dem, vilken kraft kan då få dem att vakna upp? - Endast Guds kraft när den uppenbarar sig i en straffdom. Ändå är Hans hand alltjämt utsträckt för att frälsa, om fullständig ånger visas.    
Vi måste vaka och be. Annars råkar vi in i frestelse. Vid ett tillfälle, när Kristus vände tillbaka till Jerusalem, från en missionsutflykt, talade Han till dem som följde Honom om den personliga frälsning, som alla som önskar att gå in i Guds rike, måste ha. Hans ord blev klart personliga och starkt betonade, och en som var närvarande och som ville byta samtalsämne, sade: "Herre, är det bara några få som blir frälsta?" Då sade Han till dem: "Kämpa för att komma in genom den trånga porten. Ty många, säger jag er, skall försöka komma in men inte kunna det. När husets Herre har stigit upp och stängt porten och ni står utanför och bultar och säger: "Herre, öppna för oss, då skall han svara er: Jag vet inte varifrån ni är. Då skall ni säga: Vi åt och drack när du var med, och du undervisade på våra gator. Men han skall svara er: Jag vet inte varifrån ni är. Gå bort från mig, alla ni som bedriver orättfärdighet. Där skall ni gråta och skära tänder, när ni ser Abraham, Isak och Jakob och alla profeterna vara i Guds rike medan ni själva är utdrivna. Och människor skall komma från öster och väster, norr och söder och ligga tillbords i Guds rike. Och se, det finns de som är sist som skall bli först, och de som är först som skall bli sist." (Luk 13:23- 30)     
På Guds stora dag kommer många att bönfalla och säga: "Herre, Herre, öppna för oss", men svaret kommer att bli: "Jag vet inte varifrån ni är. Gå bort från mig."    
Det finns en sann väg och en felaktig väg. Och varje människa kommer att följa antingen den ena eller den andra. De som uppriktigt tror på Kristus, lever ett liv i helig lydnad. De är helgade genom tro. Deras fromhet är inte en förställning, utan en realitet. De har en helgad kristen erfarenhet genom en helig livsstil.    
Låt oss förvissa oss om, att vi är fullkomliga kristna karaktärer genom vår tro på sanningen. Vi kan inte vara alltför noggranna när det gäller detta. Om vi felar i detta, kommer vår livsgärning inte att föra med sig någon lön. De, som tror på Kristus och överlämnar sin vilja och sina planer till Guds vilja och Guds planer, börjar ett kristuslikt liv. Detta är det enda sättet att vinna frälsning på.<br><i> Ellen G. White</i>  

3 03 1904 Review and Herald Faran med spekulativ kunskap    
Tidigare erfarenheter kommer att upprepas. I framtiden kommer Satans vidskepligheter att presenteras på ett behagligt och smickrande sätt. Falska läror kommer att framställas för människor och presenteras som sanning för Guds folk. På så sätt kommer den onde att försöka bedra också de utvalda, om det är möjligt. De mest vilseledande inflytanden som tänkas kan skall användas - och många kommer att uppslukas av dem.     
Som före syndafloden kommer alla möjliga förvanskade teorier att presenteras och ta människors sinnen till fånga. Naturens upphöjelse till Gud, den mänskliga viljans obegränsade frihet, gudlösa människors tankar - allt detta använder Satan för att nå sitt mål. Han kommer att utnyttja tankens kraft över sinnet för att genomföra sina planer. Det sorgligaste av allt är, att under hans bedrägliga inflytande kommer människor att ha ett sken av gudsfruktan utan att ha någon verklig gemenskap med Gud. Liksom Adam och Eva, som åt av kunskapens träd på gott och ont, livnär sig också nu många på bedrägliga villfarelser.     
Satans redskap framställer falska teorier i ett tilltalande ljus, precis som Satan själv i Edens lustgård dolde sin identitet för våra första föräldrar genom att tala genom ormen. Dessa redskap fyller människors sinnen med fruktansvärda villfarelser. Satans hypnotiska inflytande kommer att behärska dem, som vänder sig bort från Guds tydliga Ord till behagliga lögner.     
Satan försöker allra mest att snärja dem, som har haft det största ljuset. Han vet, att om han kan bedra dem, kommer de under hans kontroll att klä synden i rättfärdighetens kläder och föra många vilse.     
Jag uppmanar alla att vara på sin vakt. Ty som en ljusets ängel vandrar Satan omkring i varje möte mellan kristna arbetare och i varje församling för att försöka vinna medlemmar över på sin sida.  Jag har ombetts att ge Guds folk följande varning: "Bedra inte er själva. Gud bedrar man inte". (Gal. 6:7)      
<i>Se upp för en uppseendeväckande religion.</i> I vår tid behöver vi när det gäller Guds sak andligt sinnade människor, - människor med fasta principer och en klar uppfattning om sanningen.     
Jag har fått ta emot undervisning om att det inte är nya och fantasifulla läror som Guds folk behöver. Det behöver inte mänskliga antaganden eller förutsättningar. Det behöver vittnesbördet från människor, som känner och lever efter sanningen - som förstår och lyder den förmaning, som gavs till Timoteus: "Predika ordet, träd fram i tid och otid, bestraffa, tillrättavisa och förmana, med allt tålamod och all undervisning. Ty det skall komma en tid, då människor inte längre skall stå ut med den sunda läran, utan efter sina egna begär skall de samla åt sig mängder av lärare, allteftersom det kliar dem i öronen. De vägrar lyssna till sanningen och vänder sig till myter." (2 Tim. 4:2-4)    
Gå med beslutsamhet framåt med den beredvillighet som fridens evangelium ger. Ni kan vara säkra på, att en ren och obesmittad gudsdyrkan inte är något sensationellt. Gud har inte lagt den bördan på någon att uppmuntra en aptit för spekulativa läror och teorier. Mina bröder, håll allt sådant borta från er undervisning. Låt det inte få någon plats i er erfarenhet. Låt inte ert livsverk grumlas eller förstöras av sådant.     
<i>En varning mot falska läror. </i>En varning mot falska läror finns i Pauli brev till församlingen i Kolosse. Aposteln förklarar, att de troendes hjärtan skall "bli undervisade i kärlek och styrkta i sina hjärtan och nå fram till hela rikedomen i en fast övertygelse, som ger rätt insikt i Guds hemlighet, Kristus. I honom är vishetens och kunskapens alla skatter gömda. Detta säger jag, för att ingen skall bedra er genom bestickande ord... Liksom ni tog emot Kristus som Herren, så lev i honom och låt er rotas och uppbyggas i honom och befästas i tron i enlighet med den undervisning ni fått, och överflöda i tacksägelse." (Kol. 2:2- 4, 6- 10).     
Jag har tagit emot anvisningar om att ge församlingen detta budskap: "Låt oss följa Kristus. Glöm inte, att Han skall vara vår förebild i allting. Vi kan lugnt avvisa de idéer, som inte finns i Hans undervisning. Jag vädjar till våra predikanter om att förvissa sig om, att de står på den eviga sanningens grund. Se upp, så att ni inte följer olika impulser och kallar dem den Helige Ande. Somliga befinner sig i fara i detta avseende. Jag uppmanar dem att vara fasta i tron, så att de kan svara dem som vill veta, vad de bygger sitt hopp på.     
<i>Tankar, som skiljer sig från vår nuvarande plikt. </i>Fienden försöker avleda våra bröder och systrar från arbetet med att bereda ett folk till att stå fast i den sista tiden. Hans spetsfundiga plan går ut på att avleda tankarna från ögonblickets faror och plikter. Det ljus, som Kristus gav Sitt folk genom Johannes värdesätts inte. De lär ut, att de händelser som inom en nära framtid ligger framför oss, inte är tillräckligt betydelsefulla för att ägnas särskild uppmärksamhet. Den sanning, som har ett himmelskt ursprung, saknar betydelse - och Guds folks tidigare erfarenhet ersätts med en felaktig naturvetenskap.     
Så säger Herren: "Ställ er vid vägarna och spana, fråga efter de urgamla stigarna. Fråga efter den goda vägen och vandra på den." (Jer. 6:16)     
Låt ingen riva upp grunderna för vår tro - de grunder, som lades i begynnelsen av vårt arbete under bön och studium av Guds Ord och genom uppenbarelse. På dessa grunder har vi byggt de senaste 50 åren (skrivet 1904). Människor kan hysa den åsikten, att de har funnit en ny väg och att de kan lägga en starkare grund än den, som har lagts. Men det är ett stort misstag. Ingen människa kan lägga en annan grund än den, som är lagd.    
Många har byggt en ny tro och infört nya principer under den tid, som har förflutit. Men hur länge förblev deras byggnadsverk stående? De föll snart, eftersom de inte var byggda på klippan.     
Var inte de första lärjungarna tvungna att bemöta människors uttalanden? Måste de inte lyssna på felaktiga teorier? Och var de inte tvungna, sedan de gjort allt för att stå fasta, att säga: "Ty en annan grund kan ingen lägga än den som är lagd, Jesus Kristus"? (1 Kor. 3:11)     
Vi skall hålla fast vid vår första överbevisning ända till slutet. Gud och Kristus har sänt kraftfulla vittnesbörd till Sitt folk, för att steg för steg föra dem ut från världen in i den nuvarande sanningens klara ljus. Med läppar, som har berörts av helig eld, har Guds tjänare förkunnat budskapet. Och äktheten av den sanning, som har förkunnats, har bekräftats av Herrens Ord och vittnesbörd.  

20 04 1905 Review and Herald Arbetet för denna tid 1   
Jag har ett budskap att frambära till vårt folk. I flera veckor har jag bara kunnat sova några timmar per natt. Jag funderar på, ber och planerar för arbetet i Washington. Skall arbetet i vårt lands huvudstad hindras på grund av brist på medel? Skall antalet medarbetare begränsas till ett litet fåtal, när många borde ge sig i kast med att dra folkets uppmärksamhet till sanningen för vår tid? Min bön är, att de med pengar i våra led nu genast placerar dem i Herrens skattkammare, så att hans avsikt med framgång för sitt arbete förverkligas. Nu är ögonblicket inne för Herren, att bearbeta Washington och de omgivande förorterna.    
Kväll på kväll står jag där inför vårt folk med ett entydigt vittnesbörd, jag ber dem enträget att hålla sig klarvakna och sätta igång med arbetet, att cirkulera vår litteratur. Jag har sett, hur män och kvinnor gripits av den närvarande sanningen, och att de är i behov av någon, som leder dem till full förståelse. Kväll på kväll manar jag enträget vårt folk, att vakna ur sin andliga slummer och göra sitt yttersta, för att bistå under denna omfattande kris för verket i Washington.    
Gud blickar ned från sin tron, och sänder sina änglar till denna jorden för att samarbeta med dem som undervisar om sanningen. Läs berättelsen om Filippus och hovmannen! "En Herrens ängel talade till Filippus: 'Gå vid middagstiden ut på vägen som leder från Jerusalem ner till Gaza. Den ligger öde.' Och Filippus stod upp och gick. Och se, då kom en etiopisk hovman som var eunuck och hade uppsikt över skattkammaren hos den etiopiska drottningen Kandace. Han hade kommit till Jerusalem för att tillbe och var nu på väg tillbaka och satt i sin vagn och läste profeten Jesaja" Apg 8:26-28.    
 "Då sade Anden till Filippus: 'Gå fram till vagnen och håll dig tätt intill den.' Filippus skyndade fram, och när han hörde honom läsa profeten Jesaja frågade han: 'Förstår du vad du läser?' Mannen svarade: 'Hur skulle jag kunna det, om inte någon vägleder mig?' Och han bad Filippus stiga upp och sätta sig bredvid honom.    
Skriftstället som han läste var detta: Liksom ett får som förs bort till att slaktas, och liksom ett lamm som är tyst inför den som klipper det, öppnade han inte sin mun. Genom hans förnedring blev hans dom borttagen. Vem kan räkna hans släkte? Ty hans liv togs bort från jorden.    
Hovmannen sade till Filippus: 'Jag ber dig, säg mig, vem är det profeten talar om här, om sig själv eller någon annan?' Då tog Filippus till orda och började utifrån detta skriftställe predika evangeliet om Jesus för honom.    
När de nu färdades vägen fram, kom de till ett vatten, och hovmannen sade: 'Se, här finns vatten. Vad hindrar att jag blir döpt?'    
Han befallde att vagnen skulle stanna, och både Filippus och hovmannen steg ner i vattnet och Filippus döpte honom. När de hade stigit upp ur vattnet, ryckte Herrens Ande bort Filippus, och hovmannen såg honom inte mer men fortsatte glad sin resa.    
Filippus kom till Asdod och gick omkring och predikade evangeliet i alla städer, tills han nådde Cesarea."    
Denna händelse visar hur Herren har omsorg om varje sinne som är mottagligt för sanningen. Vi ser hur nära himmelska änglar är förbundna med det verk som Herrens tjänare utför på jorden.    
Det lades en börda på Filippus att gå till nya platser, att bryta ny mark. En ängel som iakttog varje tillfälle att föra människor i kontakt med medmänniskor angav riktningen för honom. Filippus skickades söderut, "ut på vägen som leder från Jerusalem ner till Gaza. Den ligger öde." Detta förde honom i kontakt med en man som hade ett vidsträckt inflytande och som skulle dela med sig av sanningens ljus till andra när han var omvänd. Genom Herrens gärning i Filippus blev denne man övertygad om sanningen. Han blev omvänd och döpt. Han var en vägfarande lyssnare, en man med gott anseende, en man som skulle utöva ett starkt inflytande till förmån för sanningen.     
I dag, liksom på den tiden, väntar himmelens änglar på att leda människor till deras medmänniskor. En ängel visade Filippus var han kunde finna denne man, som var så förberedd på att ta emot sanningen. I dag kommer Guds änglar att styra och leda de arbetares steg som tillåter den helige Ande att helga deras tungor och rena och förädla deras hjärtan.     
Inget ställe i Amerika är viktigare, än Washington. Händelserna, som nyligen inträffat på denna ort, visar att våra bröder ingalunda flyttat dit för tidigt. Änglar från himmelen vägledde dem, då de reste sanningens standar i Washington. Inflytelserika män blir väckta till att studera sanningen för denna tid. Inget tillfälle skulle försummas att grundmura verket på denna väsentliga plats. Och våra ansträngningar skall inte upphöra där. I många städer har sanningen ännu inte förkunnats. Medarbetare skall träda fram till fronten; män och kvinnor skickliga på att nå andra människor, skall sättas i arbete överallt där det föreligger en möjlighet. Var och en, som är intresserad, skall undervisas omdömesgillt. De högt uppsatta skall höra sanningens budskap. Änglar från himmelen kommer att sluta sig till Herrens utsedda pastorer och hälsomissionärer, för att biträda dem när det gäller att på folkets sinnen utöva ett inflytande till förmån för sanningen.    
Philadelphia och andra viktiga ställen borde bearbetas. Evangelister borde leta sig fram till samtliga platser, där man agiterar för Söndagslagar och religionsundervisning i de offentliga skolorna. Det är sjundedags-adventisters försummelse, att dra nytta av dessa försynens öppningar att framställa sanningen, som tynger mitt hjärta och håller mig vaken natt efter natt.    
Upplysningar har getts mig om, att tionde hållits borta, då det i stället troget borde ha förts in i Herrens skattkammare, till stöd för de predikanter och missionärer, som instruerar folket om Skrifterna, och arbetar från hus till hus. Dessa medarbetare skall göra sitt bästa, som Herrens ljusbärare. I det att de vandrar ödmjukt med Gud, kommer änglar från himmelen att samverka med dem, görande intryck på sinnen. I det svunna har Guds änglar stått bredvid hans budbärare, då dessa har rest standaret bärande inskriptionen "Guds bud och Jesu tro". Förkunnarna och evangelisterna, som arbetar i Herrens vingård, måste stöttas. Vi kan ha en andel i verket, genom att föra fram till förrådshuset medel till underhåll åt Herrens utvalda.    
I stället för att klaga över, att tjänstemännen vid Generalkonferensen inte förmår att besvara de många ropen på män och medel, måtte våra församlingsmedlemmar bära ett levande vittnesbörd om sanningens kraft, genom att förneka det egna jaget och ge rundhänt för att verket skall gå framåt. Måtte våra systrar spara pengar, genom att vägra att sy fast dyra dekoreringar på sina kläder. Måtte varje onödig utgift tas bort. Måtte varje familj bära fram sina tiondemedel och offergåvor till Herren.    
Intensivt arbete måste nu göras, för att förkunna den nuvarande sanningens budskap. Varje röst måste nu ljuda i samklang; alla troende måste förenas i att enträget mana till lydnad för lagen, som tillkännagavs från Sinai. Låt oss ansluta oss till himmelens änglar i, att för vårt folk allestädes lägga fram nödvändigheten av, att troget betala sitt tionde och skänka Herren frikostiga gåvor och offer.    
Aldrig tidigare har vårt arbete varit viktigare, än nu. Budskapet i tredje kapitlet hos Malaki lyser fram för oss, det understryker behovet av ärlighet i vårt förhållande till Herren och hans verk. Mina bröder, pengarna som Ni använder för att köpa och sälja samt göra vinst, kommer att bli en förbannelse för Er, om Ni undanhåller från Herren det, som är hans. De medel, som Herren har anförtrott åt Er för sitt verks främjande, skall användas för att sända evangeliet till samtliga delar av vår värld.    
Guds förbannelse kommer förvisso att vila över dem, som frånrövar honom tionden och offergåvor. "Får en människa stjäla från Gud? Ändå stjäl ni från mig. Ni säger: 'Vad har vi stulit från dig?' Tionde och offergåvor. Förbannelse har drabbat er, ty ni och hela folket stjäl ifrån mig. För in allt tionde i förrådshuset, så att det finns mat i mitt hus. Pröva mig nu i detta, säger HERREN Sebaot, om jag inte kommer att öppna för er himlens fönster och låta välsignelse strömma ut över er i rikt mått. Och för er skull skall jag näpsa gräshopporna så att de inte fördärvar frukten på marken. Inte heller skall vinstocken på fältet bli utan frukt, säger HERREN Sebaot. Och alla folk skall prisa er lyckliga, ty ni skall vara ett ljuvligt land, säger HERREN Sebaot."    
Borde inte vi, som ett folk, ställa upp till Herrens hjälp, till Herrens hjälp mot de mäktiga? Borde vi inte med ödmjuka hjärtan bekänna våra försummelsesynder? Borde vi inte återbörda till Herren hans eget? Då kommer han att utdela sina rikedomar till de trogna, för att de skall kunna uträtta än mer till hans verks fromma.    
Tusentals och åter tusentals håller på att gå under i sina synder, och brist på medel förhindrar tillkännagivandet av sanningen, som skall spridas till alla folk och stammar och språk och folkslag. Det finns män, som är redo att träda fram som Herrens budbärare, men på grund av bristande medel i skattkammaren går det ej att sända dem till platser, där folk tigger och ber om någon, som skulle komma och lära dem sanningen.    
Tyngst på hjärtat för närvarande vilar verket i Washington. Änglar från Gud samarbetar med dem, som lyfter Guds heliga lags standar på denna viktiga plats. Tänker Ni bistå dessa trofasta medarbetare? Tänker Ni skicka de medel, som behövs för att uppföra de nödvändiga byggnaderna? Måtte medlemmarna i varje församling nu göra allt i sin makt, för att samla ihop pengarna, som är ett måste för att göra klart de i Washington ack så nödvändiga byggnaderna. Verket måste raskt få fotfäste i vårt lands huvudstad. Kan inte Ni, mina bröder och systrar, se till att de nödvändiga medlen för fullbordandet av detta verk säkras? <br><i> St. Helena, Cal., den 28. Mars, 1905 </i>  

25 05 1905 Review and Herald Arbetet för denna tid 2    
<b>Att få de intresserade i Washington att gå vidare</b><br><i>Tal hållet av fru E. G. White vid konferensen, Tisdag eftermiddag, den 16. Maj </i><br>Vårt arbete för denna tid är ytterst allvarsmättat och betydelsefullt. Måtte de, som påstår sig tro på sanningen, betänka faktumet att såvida inte den Helige Ande deltar med dem i arbetet, vilket Gud har gett dem, kommer de att gå miste om en stor välsignelse och deras ansträngning kommer att bli ett misslyckande. I fall det finns de, som tror det vara sin uppgift att klandra dem som Gud har placerat på en ort för att bereda väg, så att sanningen går att sprida på önskvärt sätt på olika platser, må de inse att de uträttar ett verk, som Gud inte har gett dem. I fall det finns de, som omhuldar klandrets anda, kommer det här mötet att bli av föga nytta för dem. Det vi behöver just nu är, att Guds Ande skall uppenbaras ibland oss.    
Var och en av oss har fullt upp med, att segra över sina egna fel och brister. Bli medveten om svagheterna i Din egen karaktär, och bed Gud att avhjälpa dem. Undvik inte, för Kristi skull, att uträtta precis det arbete, som Gud har uppmanat Dig att göra för egen del, och i stället ägna Dig åt att söka att göra andra felfria. Om var och en av Er bara griper tag om Nummer Ett vid det här mötet, kommer Guds frälsning att uppenbaras på ett högst märkbart sätt. Om denna här med personer skulle söka Herren med hjärta och sinne samt själ, skulle de ha något att säga, som skulle skänka ljus och välsignelse samt fröjd åt mötet.    
Vi är glada, att vi kom till Washington för ett år sedan, och tillbringade en del tid här. Vi är tacksamma mot Herren för att vi vet, hur verket inleddes. Jag kommer ihåg, att medan vi bodde i Carroll-huset, nära vattentornet, brukade arbetarna infinna sig klockan halv sex varje morgon för en stunds bön. Så ofta som jag förmådde, träffade jag denna lilla skara och talade uppmuntrande ord till dem. Jag kände mig så tacksam för, att de varje morgon tog sig tid till att söka Herren. Vid mötena sjöng och bad vi, följt av ett kort Bibelstudium. Det hände, att flera böner steg upp, och innerliga vittnesbörd avlades. Vi fick belägg för, att Guds ljuvlige Ande trädde in ibland oss. Och då den ansvarige för arbetarna på skolans fält sade, att han aldrig hade upplevt en skara arbetare, som varit mera villiga och redo att göra sitt yttersta, då tackade jag Gud.     
<b> Så har Herren lett </b><br>Det var med största tacksamhet, som vi betraktade arbetets framåtskridande; ty vi visste, att Herren hade fört oss dit. Tror Ni inte, att grunden till verket lades efter idog tankemöda? Tror Ni inte, att det innebar ett ivrigt sökande efter Herren? I fall Ni är det minsta fallna för att riva verket här i småbitar, och säga hur det borde handhas, kan jag bara säga att det är Er plikt att se till, att Ni uppför Er rättfärdigt inför Gud.    
Gud har gett varje person vederbörandes arbete. Han har åt varje individ skänkt ett bestämt verk. I fall någon av Er har blivit en arg kritiker, kan den personen vara säker på en sak: att just Du kommer att gå miste om den välsignelse, som Du kunde ha säkrat, om Du hade på rätt sätt betraktat det arbete, som Dina bröder måst uträtta på denna nya ort. De har strävat med all kraft, för att bringa sådan ordning, att verket skulle skrida framåt. Jag har tagit emot budskap efter budskap åt dem, som stått i spetsen för verket här, åt äldstebroder Daniells och äldstebroder Prescott, samt åt alla som är förbundna med dem i verket. Herrens välsignelse kom över mig, då jag skulle till att skriva till dem, med orden: Var vid gott mod i Herren. Han leder och visar vägen. Han kommer att välsigna Er, när Ni går framåt. Han kommer att vara Er hjälpare.    
Antag, att våra bröder inte hade kommit till Washington, då de gjorde det. Antag, att de hade sölat i ett halvt eller ett helt år. Vad skulle det ha lett till? - Förslaget till Söndagslag skulle ha smugits på plats, och jag vet inte hur långt eller svårt slaget vi måst utkämpa då hade blivit. Men Guds försyn ledde till, att bröderna kunde mota rörelsen i grind, ehuru de måste avstå från andra viktiga uppgifter, för att göra det. Jag kan försäkra Er, att de var fullt upptagna och svårt pressade. De bad, de sträckte sig efter Gud, och de skickade ut traktater och pamfletter överallt. Och varhelst denna litteratur har hamnat, har ljuset om Sabbatens sanning trängt igenom. Allvarligt arbete utfördes, och ständigt steg våra böner upp till Gud, för att han skulle låta sin makt vila över envar upptagen av verket.     
<b>En börda för själar </b><br>De, som hade med verket att göra, arbetade i samklang. De stannade inte upp, för att finna fel hos den andre. Var och en försökte att föra striden till portarna. Vid den tiden befann vi oss långt borta, men varje morgon och kväll steg våra böner för arbetet i Washington upp till Gud, för att ljuset om Sabbatens sanning skulle få stråla från denna viktiga plats. Vi bad om, att Gud skulle förmå personer att gå in i de andra städer, som så länge har blivit försummade.    
Gud har män, som förstår sanningen. Därest de vore medvetna om verkets betydelse, och stötte framåt, utan att vänta på att först få allting detaljerat för sig, skulle mycket mera åstadkommas. Om många av dem, som fylkats i Battle Creek, och som äger insikt om sanningen, skulle sprida sig ut över de olika fälten, och skulle arbeta eftertänksamt och uppriktigt för Mästaren i de försummade städerna, skulle många själar föras till sanningen. Jag skulle ge betydligt mera för den utbildning, som vinns genom praktiskt arbete, än för den, som vinns genom att höra, höra, höra och inte göra något. Det må vara somliga, som har uträttat Herrens verk i Battle Creek, men varje gång som saken framställs för mig, visar ljuset att många borde flytta från Battle Creek, liksom från andra kyrkor, där stora skaror med Sabbatshållare är samlade, och gå åstad och arbeta för Mästaren.    
Ett stort arbete väntar, och vi har känt oss så ivriga, så fulla av hopp och bön, så fulla av innerligt vädjande om, att Herren skulle leda och visa vägen. Natt efter natt har jag legat vaken, oförmögen att sova, bedjande Gud att han av ren barmhärtighet skulle frälsa dem, som håller på att dö i sina synder. Världen håller snabbt på att bli som den var före syndafloden. Mina bröder och systrar, använd Er talförmåga, Ert inflytande, varje uns av duglighet, som Ni besitter, för att bistå och styrka andra. Ställ inte Era förmågor till den onda sidans förfogande, för att göra andra modstulna och nedslagna, utan lägg armarna kring dem i behov av hjälp, och säg till dem att Ni tänker hjälpa dem allt Ni förmår. När den Helige Ande vilar på Er, kommer Ni att förstå innebörden av, att känna en börda för själar.    
I månader kunde jag inte sova längre, än till midnatt. Vad stod på? - Bördan från arbetet i Washington vilade på mitt sinne. Gud hade förklarat, att förlagsverksamheten skulle flyttas från Battle Creek till Washington. Han lovade, att visa sin makt och nåd, och detta har han gjort. Då krisen med Söndagslagstiftning kom, var våra medarbetare på plats, redo att handla på så vis, att de skulle bli till ljus för andra. Om de inte hade varit på plats, skulle förslaget om Söndagslagstiftning ha tvingats igenom, varigenom vårt verk skulle ha lämnats i mörker och besvikelse.    
Jag önskar, att de vid detta möte närvarande skall förstå, att det har inneburit en svår kamp att föra verket på denna ort till den framgång det i dag har. Herren har handlat. Mina bröder, i stället för att klandra det som har gjorts, spara på tungans krafter till storstäderna som ännu inte har bearbetats, såsom New Orleans, Memphis och St. Louis. Res till dessa platser och arbeta för folket, men säg inte ett fördömande ord om dem, som har försökt så intensivt att göra allt i sin makt, för att föra verket framåt. Det hände, att medarbetarna nästan drevs till förtvivlan, men vi fortsatte att be för dem. Var jag än befann mig, anhöll jag om Guds folks böner å deras vägnar.    
Måtte de, som har något klagomål att anföra, vända sig direkt till Herren och be honom om, att hänvisa dem till en plats, där de kan visa vilka storartade saker de kan åstadkomma. Eljest bör de ödmjuka sig inför Herren, och tacka honom för, vad han har gjort.     
<b>Uppförandet av byggnader </b><br>Jag tackar Herren för, att jag har möjlighet att träffa Er på det här mötet. Det gläder mig, att så många är här. Jag vet, att Herren är med dem, som har med detta verk att skaffa. Vi var här, då byggnadsarbetet inleddes, och vi höll noga reda på allting under dess gång. Vid det tillfället var jag väldigt svag, men broder Baird fattade då tag i min ena arm och min son i den andra, och med deras hjälp gick jag dit, där jag kunde inspektera grundvalen och se, hur väggarna kom till. Om och om igen betraktade jag den icke färdigställda byggnaden, och när jag nu ser att flera av dem är klara, säger jag: Tacka Herren av hela hjärtat och rösten för det, som har uppnåtts. Jag har nästan varit rädd för, att beröra detta ämne här, av fruktan för att brista ut i gråt inför Er alla. Nå, jag är så tacksam för att så mycket har blivit gjort. Jag är glad över, att se så smakfulla byggnader. Det förekommer inget överdåd, utan allting har gjorts ordentligt, enligt Guds instruktioner. Studenterna har av arbetet med byggnaderna lärt sig läxor, som de kommer att ha nytta av överallt dit de beger sig. Vid mitt besök här gladde det mig storligen, att i stället för att vara modstulna, var medarbetarna tacksamma för ett tillfälle att arbeta för Herren. Jag såg med stor tillfredsställelse på det slutförda verket; för jag visste att Herrens välsignelse vilade över medarbetarna.    
Läglighet efter läglighet infann sig för de ansvariga, att uppnå fördelar för verket. En gång fick de möjlighet, att köpa virke så billigt, att tusentals dollar gick att spara in. Hur kom det sig, att de förmådde att dra nytta av lägligheten? - De stod där med pengarna i näven.    
I går tog jag mig en kort åktur genom skogen, och O, vilka träd - Guds träd och Guds skog - så vackra de tedde sig! Staden lockar mig inte det minsta. Och likväl måste vi föra ut sanningen till städerna. Tält skall resas på de lämpligaste ställen, och möten hållas. Måtte våra medarbetare be till Herren, att han skall röja vägen, så att de kan ta sig in i storstäderna i Södern, och arbeta likt skogshuggare, likt dem, som tjänar mycket pengar. För det är de nämligen. En frälst själ är värd mer, än hela världen. Om vi bara förmår, att gripa tag i Herrens arm, kommer framgång att följa våra ansträngningar i spåren. Kristus gav sitt liv på Golgatas kors, för att göra det möjligt för människor att bli frälsta; och lika fullt låter vi världen sväva i okunskap om sanningen, som skulle göra dem till kandidater för frälsning. Vilket slags räkenskap måste många redovisa inför Herren i framtiden?    
Jag ber Er, att aldrig leta efter fel hos det, som har uträttats här; jag har nämligen sett Guds änglar arbeta här, uppmuntra medarbetarna och förmå dem till, att höja blicken och se sin Förlossare samt bli stärkta. Jag har sett Guds änglar inom detta område tillsammans med ungdomarna och med andra medarbetare. Jag har sett Guds kraft i verksamhet här, och jag ber att få säga Er, att jag vill att det här mötet skall innebära ett evigt botemedel för Ert felfinnande och muttrande samt jakt på någon att nedvärdera. Måtte Gud hjälpa oss alla, att ödmjuka våra hjärtan inför honom och bli omvända.     
<b>Hälsohemmet och utbildningsarbete </b><br>Det är ett omfattande arbete, som skall utföras här. Bröderna Daniells, Prescott, Washburn, Colcord, Warren och andra, men i synnerhet bröderna Daniells och Prescott, har arbetat mitt under i svårigheter i Herrens namn, och jag vet att Guds Ande har vilat över dem. Och fastän vi känt oss besvikna för att medel inte flutit in fortare till verket i Washington, har vi inte klagat, utan har tågat rakt framåt. Byggnaderna har uppförts så snabbt som möjligt. Ännu återstår det mycket att göra. Vi måste ha ett litet hälsohem här, och vi känner oss säkra på, att Guds välsignelse kommer att åtfölja den här delen av verket. Byggnaden kommer inte att bli stor och dyr, utan precis sådan Herren önskar se här.    
Det är Herrens avsikt, att verksamhet vid en utbildningsanstalt skall bedrivas inom detta område. Om det någonstans i vår värld borde finnas en skola för att utbilda vår ungdom till att bli verksamma missionärer, är det här, där det finns ett så viktigt fält att bearbeta. Vi måste göra varje ansträngning, för att inrätta en skola av bästa slag. Resurser kommer att ställas till förfogande för de allra yngsta, liksom för mellanstadieelever, här på trakten. Och vi måste uppnå högsta tänkbara standard för perfektion i arbetet med, att förbereda eleverna för skolan ovan.    
Låt klagomålen komma, om folk vill. De, som klagar, kommer att upptäcka att detta bara gör dem andligen fruktlösa; ty vi tågar åstad under ledning av Den, som har utfärdat evangelieuppdraget, och vi har för avsikt att föra verket framåt.    
Jag manar dem, som har suttit fast i Battle Creek, att iföra sig rustningen. Det är verkligen på tiden, att de trädde ut på de eftersatta fälten, för att arbeta för Herren. Gud ogillar, att de stannar kvar på ett ställe, som har bearbetats upprepade gånger, varigenom andra uppmuntras till att halka in själva i Battle Creek och börja att betvivla de Vittnesbörd, som Gud har gett åt sitt folk, eller rent av bli icke troende. De, som är befästa i sanningen, kan säkra en god utbildning där, men det finns andra, som lämnar platsen som otrogna. Av somliga offras de sanningar, som själva vår tro vilar på.     
<b>Våra tryckalster </b><br>Gud har gett mig ljus beträffande våra tryckalster. Vad går det ut på? - Jo, han sade, att de döda skall tala. Hur skall det gå till? - Deras verk skall följa dem. Vi skall upprepa banbrytarnas ord inom vår verksamhet. Dessa visste, vad det kostade att leta efter sanningen som efter nedgrävda skatter, och som arbetade hårt, för att lägga grunden till vår verksamhet. De rörde sig framåt stegvis under Guds Andes inflytande. En efter en går banbrytarna bort. Ordet, som riktats till mig, lyder: Låt det, som dessa män har skrivit i det förflutna, tryckas på nytt. Och låt inte artiklarna i <SI The Signs of the Times <EI vara långa, eller typstorleken liten. Försök inte, att få allting sagt i en enda utgåva av tidningen. Låt typstorleken vara lättläst, och låt verkliga, levande erfarenheter bli omskrivna i tidningen.    
För inte så länge sedan tog jag åt mig ett exemplar av <i> Bible Echo </i>. Då jag gick igenom tidningen, upptäckte jag en artikel av äldstebroder Haskell och en annan av äldstebroder Corliss. Då jag lade ifrån mig tidningen, sade jag: De här artiklarna måste tryckas på nytt. Det finns sanning och kraft i dem. Män har talat i enlighet med, hur de påverkats av den Helige Ande.    
Låt sanningarna, som utgör grunden för vår tro, lyftas upp inför folket. Somliga kommer att lämna tron, och lyssna till förledande andar och djävlars läror. De talar vetenskap, och fienden kommer till dem och ger dem ett överflöd av vetenskap; men det är inte vetenskapen om frälsning. Det är inte vetenskapen om ödmjukhet, om hängivenhet, eller om helgelse genom Anden. Nu skall vi förstå, vilka pelare vår tro vilar på - de sanningar, som har gjort oss till det folk vi är, genom att de har lett oss steg för steg.     
<b>Tidiga erfarenheter </b><br>Då vi hade passerat den fastställda tiden 1844, sökte vi efter sanningen som man söker efter dolda skatter. Jag träffade bröderna och vi läste och bad innerligt. Ofta var vi tillsammans till sent på natten, ibland hela natten, och bad om ljus och studerade Ordet. Dessa bröder möttes gång på gång för att studera Bibeln, så att de skulle kunna förstå innebörden och vara förberedda att på ett kraftfullt sätt undervisa om den. När de kom till den punkt i sitt studium då de sade: "Vi kan inte komma vidare", kom Herrens Ande över mig. Jag brukade få en syn, och en tydlig förklaring av de skriftställen, som vi hade studerat, gavs åt mig. Jag fick besked om hur vi skulle arbeta och undervisa effektivt. På det sättet fick vi ljus som hjälpte oss att förstå skrifterna i det som rör Jesus, hans mission och hans prästerliga gärning. En sammanhängande sanning, som sträckte sig från den tiden till den tid då vi skall gå in i Guds stad, blev klar och tydlig för mig och jag förmedlade den undervisning jag hade fått av Herren till andra.    
   Under denna tid kunde jag inte förstå brödernas resonemang. Mitt förstånd var i sig självt stängt och slutet och jag kunde inte förstå innebörden av de texter vi studerade. Detta var en av de största sorgerna i mitt liv. Jag befann mig i detta sinnestillstånd tills alla de viktiga trospunkterna stod tydliga för vårt inre, i harmoni med Guds Ord. Bröderna visste, att jag inte kunde förstå dessa ämnen utom när jag hade syner, och de tog emot de uppenbarelser som blev givna som ljus direkt från himlen.     
   Många villfarelser bredde ut sig och fast jag var föga mer än ett barn sändes jag av Herren från plats till plats för att tillrättavisa dem som höll fast vid dessa falska läror. Det fanns de som löpte risk att bli fanatiska och jag befalldes i Herrens namn att ge dem en varning från himmelen.     
Vi kommer att måsta möta dessa falska läror igen. Det kommer att finnas de, som påstår sig ha fått syner. När Gud ger Er klara belägg för att en syn är från honom, då må Ni godta den, annars icke under några som helst omständigheter; ty folk kommer att bli allt värre vilseledda i utlandet och i Amerika. Herren önskar, att hans folk skall uppträda som förnuftiga män och kvinnor.     
<b> Frälsning i sanningen </b> I framtiden kommer olika slags villoläror att uppstå och vi önskar fast grund för våra fötter. Vi behöver fasta pelare i byggnaden. Inte ett dugg kommer att tas bort från den grundmur som Herren har lagt. Fienden kommer att föra in falska teorier, såsom läran att det inte finns någon helgedom. Detta är en av de punkter, där det kommer att bli ett avfall från tron. Var skall vi finna trygghet om inte i de sanningar som Herren har gett under de senaste femtio åren?     
Jag vill berätta för er att Jesus lever. Han går i förbön för oss och han kommer att rädda var och en som kommer till honom i tro och följer hans ledning. Men kom ihåg att han inte önskar att du skall ödsla din kraft på kritik av dina bröder. Vänd uppmärksamheten mot din egen själs frälsning. Gör det verk som Herren har gett dig. Du kommer att få så mycket att göra att du inte kommer att ha någon benägenhet att kritisera någon annan. Använd talets gåva till att hjälpa och välsigna. Om du gör det arbete som Gud har givit dig, kommer du att ha ett budskap att förmedla och du kommer att förstå vad det innebär att helgas genom Anden.     
Tro inte att Satan ingenting gör. Tro inte att hans arme är overksam. Han och hans verktyg är fullt upptagna. Vi bör iklä oss hela Guds vapenrustning. Då vi har gjort det kommer vi att kunna förbli stående i mötet med härskarna, makterna och ondskans andekrafter i himlarymderna. Om vi har den himmelska rustningen på oss, kommer vi att finna att fiendens angrepp inte har någon makt över oss. Guds änglar kommer att omge oss och beskydda oss. Jag har Guds försäkran om att det kommer att vara så. I Herrens, Israels Guds, namn ber jag er att komma till Herrens hjälp mot den mäktige. Om ni gör det kommer ni att ha en stark Hjälpare, en personlig Frälsare. Försynen kommer att täcka er med sin sköld. Gud kommer att bereda vägen för er, så att ni aldrig kommer att övervinnas av fienden. De står inte under Allmaktens väldiga sköld. Mina bröder, det är vår förmån att stå under den skölden.   

22 06 1905 Review and Herald Behov av gudsfruktan "där hemma".    
 "Se, vilken kärlek Fadern har skänkt oss: att vi får kallas Guds barn, och det är vi också. Världen känner oss inte, därför att den inte har lärt känna honom. Mina älskade, vi är nu Guds barn, och vad vi skall bli är ännu inte uppenbarat. Men vi vet att när han uppenbaras, kommer vi att bli lika honom, ty då få vi se honom sådan han är. Och var och en som har detta hopp till honom renar sig, liksom han är ren. Var och en som gör synd bryter mot lagen, ty synd är brott mot lagen. Och ni vet, att han uppenbarades, för att ta bort synderna, och synd finns inte i honom. Den som förblir i honom syndar inte. Den som syndar har inte sett honom och känner honom inte." 1 Joh. 3:1- 6 Det är omöjligt för oss att ha Kristus boende i våra hjärtan, om vi inte ständigt betraktar honom.     
 "Kära barn, låt ingen föra er vilse. Den, som gör det rätta, är rättfärdig liksom han är rättfärdig. Den som gör synd är av djävulen, ty djävulen har syndat ända från begynnelsen. Och Guds Son uppenbarades, för att han skulle göra slut på djävulens gärningar. Den som är född av Gud gör inte synd, ty Guds säd förblir i honom. Han kan inte synda, eftersom han är född av Gud." 1 Joh. 3: 7- 9    
I det andra kapitlet av brevet säger Johannes: "Mina barn, detta skriver jag till er för att ni inte skall synda. Men om någon syndar, har vi en som för var talan inför Fadern - Jesus Kristus, som är rättfärdig. Han är försoningen för våra synder, och inte bara för våra utan också för hela världens." 1 Joh. 2:1- 2.     
Detta betyder, att vi har ansvaret för en värld i våra händer. Det är inte till någon nytta för oss att tro, att vi kan följa våra egna prioriteringar och naturliga benägenheter. Vi har ansvaret för en värld och vi måste göra vår Herre Jesu Kristi frälsande principer kända, - de principer, som har blivit oss anförtrodda, för att vi skall vidarebefordra dem till världen. Gud önskar, att vi skall vara trogna förvaltare av Kristi nåd.     
 "Världen känner oss inte, därför att den inte har lärt känna honom". Den förstår inte de principer, som ligger bakom vårt sätt att handla. Vi måste stå inför Gud med ett samvete som är fritt från överträdelse. Det finns underbara förmåner för var och en av oss. Gud ställer inga anspråk på oss utan att samtidigt ge oss kraften att utföra det. Han kräver aldrig av oss, att vi skall gå ett steg före Honom. Han leder oss på vägen och vår uppgift är att följa efter. När vi följer Honom, riskerar vi inte att gå vilse. Det är det enda sätt på vilket vi kan fullkomna en kristen karaktär som förvaltare av Guds nåd.    
Till oss har sanningen för vår tid blivit anförtrodd. Det är en underbar, underbar skatt och Herren önskar att vi skall ha upplysta ögon och upplivade hjärtan. Han önskar, att vi skall få mod och bli stärkta av den kraft som Han vill ge oss, om vi bara vill vara trogna mot Honom. Han önskar att var och en av oss måtte fullkomna en karaktär som liknar den gudomliga. Den kristne som inte gör det förmedlar en felaktig bild av Gud. Han vanärar sin Frälsare. De som har tillgång till de ord, som är nedskrivna i Skriften är utan ursäkt, om de inte tillämpar dessa ord på sig själva genom att rena sina hjärtan från synd. Genom det ljus, som från Guds tron lyser på vår väg, skall vi bli dömda på den sista stora dagen.    
 "Ve dig, Korasin! Ve dig, Betsaida! Ty om de kraftgärningar, som har utförts hos er, hade blivit gjorda i Tyrus och Sidon, skulle de för länge sedan ha omvänt sig i säck och aska." Jag säger er: För Tyrus och Sidon skall det på domens dag bli lindrigare än för er." Detta sade Kristus. Matt 11:21     
Att ha ljus som lyser på vägen med en sådan klarhet som Kristi evangelium har lyst på vår väg, innebär ett fruktansvärt ansvar. Vi måste följa efter, steg för steg, med våra ögon fästade på vår Ledare. Han kommer inte att föra oss ett enda steg vid sidan av den rätta vägen.    
Gud gav Kristus till världen för att frälsa oss från evig död. Se på Honom, se på Honom! Fortsätt att iaktta Honom tills du återspeglar Hans bild. Godta inte någon människas ord, utan att du kan se att hennes ord stämmer överens med den gudomliga förebilden, ty om du gör det, stöder henne i att göra fel. Du stöttar henne genom att be henne om råd och genom att följa dessa. Vad vi behöver är den heliga Bibelns rena ord. Kristus har bjudit oss att forma våra liv efter Hans liv. Vi måste känna till, vad det innebär att hålla Guds bud i sanning och rättfärdighet. Den kärlek som fanns i Kristi hjärta måste finnas i våra hjärtan, så att vi kan uppenbara den för dem, som finns runt omkring oss. Vi behöver dagligen bli stärkta av Guds djupa kärlek, och låta denna kärlek stråla fram mot dem som omger oss.    
Bröder och systrar, ni skall uppenbara denna kärlek från allra första början i ert äktenskapliga liv. Det måste vara familjens ledande princip. Låt era barn se, att ni är kontrollerade av den Helige Ande. Varje medlem av familjen måste föras till underkastelse under Guds vilja och väg.     
Jag vill, att ni skall tänka över den uppfostran eller utbildning, som måste ges i hemmet. Denna utbildning börjar med föräldrarna. De skall bygga upp hemmet efter det mönster som Kristus har gett dem. De skall lära ut det som Kristus lärde ut och välsigna det som Kristus välsignade och tillrättavisa det som Kristus tillrättavisade. Synd skall inte bo i deras jordiska kroppar, som har överlämnat sig själva med kropp och själ till Kristus.     
Någon medelväg har inte erbjudits oss. Golgatas kors är frälsningsplanens stora centrum. Vi måste genast börja korsfästa oss själva, för att göra oss beredda för en plats i den återlösta familjen i de himmelska salarna. Vad vi behöver är den frälsande kraften från Kristi nåd dag efter dag. Denna frälsande nåd måste börja sitt arbete i våra hem. Inte ett ont ord får lov att falla från föräldrarnas läppar. De måste stå under den Helige Andes ständiga påverkan. De måste inse, att de är sina barns lärare och att de skall uppenbara den vänlighet, ömhet och kärlek som utmärker Kristus. Och ändå får de inte lov att överse med sina barns fel. De får inte lov att tillfredsställa deras önskningar bara för att de önskar sig tillfredsställelse. Det är inte rätt sätt att uppfostra barn åt Gud. Barn är lyckliga när de förs in under rätt uppsikt. De olyckligaste barn jag någonsin har sett, var sådana som aldrig hade stått under någon uppsikt.     
Ni kan tala till era barn om att föra dem in under Guds herravälde, men det kommer inte att ha någon inverkan på dem, om ni inte först lär dem att lyda er, och om de inte kan se att ni själva står under Guds herravälde.     
Föräldrar, ni har en kyrka i era hem och Gud kräver att ni i denna kyrka för in himlens nåd som saknar själviskt syfte, och himlens kraft som är oändlig. Ni kan få denna nåd och denna kraft om ni vill, men ni måste utbilda er i överensstämmelse med era doplöften. När ni avlade dessa löften, förpliktade ni er i Faderns, Sonens och den Helige Andes namn att leva för Gud och ni har ingen rätt att bryta denna förpliktelse. Hjälpen från dessa 3 stora krafter står till ert förfogande. När ni ber om nåd till att klara uppgifterna i Kristi namn, kommer den att ges till er. Ty löftet är: "Bed och ni skall få, sök och ni skall finna, bulta och dörren skall öppnas för er." Matt. 7:7 Sök Gud för att få hjälp. Gå inte till grannen om ni befinner er i bryderi. Lär er att gå till Gud med era problem. Om ni söker, skall ni finna. Om ni bultar skall det öppnas för er. Men det innebär tro, tro, tro. Öva er i levande tro på Kristus och jag ber er, stig inte av från den rätta vägen.    
Era hem skall vara ett exempel på vad ett kristet hem bör vara. Ni skall uppfostra era barn genom Herrens fostran och förmaning. Ni måste övervinna de fel och brister, som motarbetar segern och som kommer att skilja er från Gud om ni inte övervinner dem.     
Fadern och modern skall vara respekterade i det kristna hemmet. Fadern är prästen och hemmets sammanhållande band. Modern är läraren för de minsta från deras späda ålder och hushållets drottning. Hon får aldrig lov att ringaktas. Aldrig får obetänksamma, nedsättande ord uttalas till henne i barnens närvaro. Hon är deras lärare. I tanke, ord och handling skall fadern uppenbara Kristi fromhed, så att hans barn tydligt kan se att han har kunskap om vad det innebär att vara en kristen.     
Bröder och systrar, utför ni i era hem den uppgift Gud har gett er? Tillåter ni, att era barn drar sig undan det ansvar, som egentligen är deras? Sitter er dotter med ett musikinstrument, medan modern lagar mat? Går de små till modern med allt, när de äldre syskonen skall lära sig att dela på den börda det innebär att passa dem, så att modern kan få tid att vila sig? Många mödrar dör åratal för tidigt därför att de har varit tvungna att bära de bördor, som yngre skuldror villigt borde ha burit.     
Barnen måste uppfostras till självförnekelse. En gång då jag talade i Nashville gav mig Herren ljus över detta ämne. Med stor kraft stod det klart för mig, att det i varje hem bör finnas en självförnekelseask. I denna ask skulle barnen lära sig att lägga de pengar, som de annars skulle ha använt till godis och andra onödiga saker. De måste lära sig, att det finns ett stort arbete som skall utföras för behövande och nödställda människor, också för de färgade människorna i Sydstaterna. Vi måste på ett förståndigt sätt gå in för uppgiften att hjälpa dem. En god insats har redan blivit gjord med hjälp av dessa självförnekelseaskar.  Låt ingen få lov till att tala ett enda nedsättande ord med anledning av detta. Ty det är Guds plan och följaktligen är det Han som har sagt, att hjälp skall sändas till arbetet för de färgade folken.     
Ni kommer att märka, att när barnen placerar sina pengar i dessa askar, kommer de att bli rikt välsignade. De kommer att berätta för grannarnas barn vad de gör. Därigenom öppnas vägen för att dessa askar kan sättas upp även i andra hem. Vi får inte lov att göra något, som kan motarbeta detta arbete. Varje medlem av familjen, från den äldste till den yngste, bör utöva självförnekelse.     
När barnen från sådana familjer växer upp, kommer de att förstå sig på missionsarbete, ty de har fått lära sig, vad det vill säga att förneka sig själv för att andra skall kunna föras till sanningen. De har fått lära sig att de pengar, som de sparar genom att förneka sig själv, går till att hjälpa en folkgrupp, som det stora flertalet i det här landet tycks ha glömt. De färgade människorna behöver hjälp och utbildning och uppfostran och vi skall arbeta tills ett stort arbete har blivit fullföljt. Så länge Gud låter mig leva, skall jag bära fram mitt vittnesbörd angående denna sak. Jag tackar Gud för att Han har medel och metoder, genom vilka självförnekelse kan läras ut i familjen. På så sätt får Hans folk lära sig, hur de skall gå ut och i enkelhet öppna Guds ord för andra. När de blir tillfrågade om sin tro, är de i stånd till att tydligt och klart ge skäl för sin tro. Sådana familjer tar inflytandet från sin träning i hemmet med sig till kyrkan.    

29 06 1905 Review and Herald Behov av gudsfruktan "där hemma". Del 2. (Sammanfattning)   
Ett tal av Mrs. E. G. WHITE, 27 maj 1905<br>Vad vi behöver, är gudsfruktan i hemmet, helgelse genom sanningen i familjelivet. Vi vet, vem vi har satt vår tillit till, men vi ger inte uttryck för det ens till hälften, och när vi misslyckas med att ge uttryck för vår tro, förlorar vi halva innebörden av vad som menas med att ge sig själv till Gud. Att leva för Honom betyder uppoffring i allt vi gör. Det betyder självuppoffring genom det sätt vi klär oss på. Mycket pengar har använts till utsmyckning av den person, som bör vara utvald till att förkunna sanningen för vår tid. En värld har anförtrotts åt oss, och jag ber er, mina systrar, i Kristi Jesu namn att klä er enkelt och snyggt, men inte för att väcka uppmärksamhet. Försök inte att följa varje nytt mode. Finn en god stil och behåll den. Låt alla se, att ni har ett ädlare mål med ert liv än att följa det ständigt skiftande modet i världen, nämligen att ni förbereder er för det upphöjda livet i Gud rike.     
Mina bröder, bygg enkla och stabila hus till er. Vi bör inte finna fel på byggnaderna här. Våra institutioner skall representera de karaktärer, som vi skall forma. Allt som hör ihop med dem bör vara hållbart. Gud skall hjälpa oss, när vi försöker utföra Hans vilja i vår karaktärsdaning.     
Kristus kom till världen utan ståt. Men i dag görs en stor sak av allt möjligt. Tiotusentals kronor spenderas just hos vårt folk för sådana saker, och Gud förbjuder det. Det är inte på det sätter vi skall föra ut sanningen till människor. Kristus kunde ha kommit till jorden ledsagad av tusentals änglar, men det gjorde Han inte. Han lämnade sin höga makt bakom Sig och lade Sin kungliga klädnad och Sin kungakrona åt sidan. Han kom till den här världen i mänsklig gestalt för att leva ett liv i fullkomlig lydnad, så att människan, som tar emot Honom som sin Frälsare, kan få del av den gudomliga naturen och till sist stå fram inför Gud utan en prick eller fläck av synd. Han dog för oss, för att vi skall kunna göras värdiga att gå in genom portarna till den heliga staden och höra välkomstorden: "Bra, du gode och trogne tjänare... Gå in i din Herres glädje." (Matt. 25:23)     
I vårt arbete skall vi inte sträva efter att visa upp oss själva. Vi skall se upp till Kristus och iaktta vilken kärlek Fadern har skänkt oss, för att vi skall kallas söner till Gud. Och vilken glädje, vilken kraft kommer inte att bli vår, när vi gör detta! Det kommer inte bara att vara en känslomässig sinnesstämning, utan en djup bestående glädje. Vi skall presentera Guds Ords grundläggande sanningar, så att dessa sanningar måtte inpräntas i människors hjärtan, så att män och kvinnor måtte finna vägledning till att vandra i Återlösarens fotspår.     
När fariséerna gjorde invändningar mot att Kristus och Hans lärjungar åt tillsammans med tullmän och syndare, sade Frälsaren: "... jag har inte kommit för att kalla rättfärdiga, utan syndare". Han tog emot inbjudningar som Han fick att umgås med olika grupper av människor och varje gång Han gick till någon av dessa platser, talade Han ord som nådde ut för att hjälpa de förlorade fåren.     
Måtte Gud hjälpa oss att handla, så att Hans förvandlande kraft måtte bli sedd ibland oss. Föräldrar och barn måste handla som om de stod under Guds fostran. I hemmet, under den store Rådgivarens ledning skall de frambära de himmelska principerna. Gud kommer att vara med dem i deras arbete och ge dem seger efter seger, om de vill följa sanningens och rättfärdighetens väg.     
O, vad min själ längtar efter Gud, - att få se Honom tillsammans med Sitt folk och få se Hans makt uppenbarad i hjärtat, i karaktären och i hemmet!     
Vi behöver sann gudsfruktan i kyrkan. Det är Guds avsikt, att vi skall visa, att vi är pånyttfödda och att vi framställer sanningens ädla himmelska principer i vår gärning. Endast på det sättet kan vi uppnå evigt liv i härlighetens rike. Men det är så få, som går ut för att förkunna den vidunderliga sanning, som vi har tagit emot! Varför går ni inte ut? Varför beger ni er inte till de olika platser, som ännu inte har hört sanningen? Säger ni, att ni inte vet, hur ni skall finna stöd? Kristus talade om för sina lärjungar, att de skulle gå direkt till människors hem och äta vid deras bord. Han vill, att Hans arbetare i dag skall komma i så nära kontakt med folket, att de som de arbetar för, blir bundna till den som talar Livets ord till dem. Det skulle kunna vara tusentals många fler arbetare än det är nu, om Guds folk ville förneka sig självt och ta upp korset och följa Jesus. Vad vi behöver, är den Helige Andes helgelse. Denna behöver vi varje dag. Vad vi behöver är bönemänniskor, människor som i stillhet och ödmjukhet, utan stora åthävor eller uppståndelse, vinner seger över sig själva.     
Vad vi behöver vid detta möte är att sätta oss in i de levande principerna för vår tids sanning. Satan försöker att smyga sig in med sina listiga bedrägerier, för att undergräva vår tros principer. Du minns hur en kvinna följde efter Paulus och Silas, när de undervisade på en bestämd plats. Hon skrek: "De här männen är den högste Gudens tjänare, och de förkunnar för er en väg till frälsning." Denna kvinna var besatt av en spådomsande och genom sina spådomar skaffade hon sina herrar goda förtjänster. Hennes inflytande hade hjälpt till att stärka avgudadyrkan.     
Men Paulus blev upprörd och vände sig om och sade till anden: "Jag befaller dig i Jesu Kristi namn att fara ut ur henne." Och i samma ögonblick for den ut."      
Men, säger du, hon talade ju goda ord, så varför skulle Paulus tillrättavisa henne? Det var Satan, som talade genom henne, i hopp om att blanda sina spetsfundigheter med de sanningar, som lärdes ut av dessa män, som förkunnade Guds ord.     
Samma sak sker i dag. Fienden försöker föra in sina spetsfundigheter genom dem, som borde befinna sig på knä inför Gud i bön om att kunna förstå vad Skriften säger, så att de måtte kunna stå emot det onda inflytande, som uppfyller världen. Gud vill att vetenskapliga spetsfundigheter skall rensas ut ur varje hjärta. Han vill, att vi skall tillrättavisa varje ont infall och varje ont verk. Om vi tillåter sådana onda tankar att framföras utan rättelse, kommer vi själva att lida av dess konsekvenser.    
Efter att kvinnan hade befriats från den onda anden, blev hon en Kristi efterföljare. Hennes herrar såg, att allt hopp om inkomster var ute för dem. De tog därför Paulus och Silas och förde dem till myndigheterna och anklagade dem för att ha stört ordningen i staden. Detta förorsakade ett uppror. Folkmassan gick till angrepp mot lärjungarna och domarna gav befallning om att fångarna skulle piskas. Sedan sattes de i fängelse och deras fötter spändes fast i stocken.     
Situationen såg mycket bekymmersam ut för lärjungarna, men Guds änglar var med dem och de sjöng lovsånger till Guds ära i fängelset. Skulle vi ha kunnat sjunga under sådana omständigheter? De gjorde det. "Plötsligt kom ett kraftigt jordskalv, så att fängelset skakades i sina grundvalar. I samma ögonblick öppnades alla dörrar, och allas bojor lossnade och föll av."     
Fångvaktaren vaknade, och när han fick se att fängelsets dörrar stod öppna, drog han sitt svärd och skulle just ta sitt liv, eftersom han trodde att fångarna hade flytt. Men Paulus ropade högt: "Gör dig inte något illa! Vi är alla här".     
Då bad fångvaktaren om ljus och rusade in och föll skräckslagen ner inför Paulus och Silas. Sedan förde han ut dem och sade: "Ni herrar, vad skall jag göra för att bli frälst"? De svarade: "Tro på Herren Jesus så blir du frälst, du och din familj".     
Samma timme på natten tog han emot dem i sitt hus och lät duka ett bord till dem. Han blev omedelbart döpt, han och hans familj. Han gladde sig med hela sitt hus över att han hade kommit till tro på Gud. Men när det hade blivit dag, sände domarna sina rättstjänare och lät säga: "Frige de där männen". (Se Apg. 16:16- 35)    
Det såg ut som om deras ansträngningar hade varit förgäves, när de satt i fängelset med sina fötter i stupstocken. Men deras ansträngningar resulterade i omvändelse av fångvaktaren och hans hus.     
Vad vi behöver, är att hålla fast vid sanningens levande principer, oavsett vad konsekvenserna kan bli för oss. Vi skall inte ta emot den minsta lilla strimma av spekulation från någon läkare, präst eller någon annan. Gud är vår lärare. Och därför är vi skyldiga att stå enade. Kristus har befallt, att vi skall vara ett, liksom han är ett med Fadern. Däremot får vi inte ta emot spekulativa idéer från människor, vilkas liv är fyllda av brister och fel och hemliga infall. Gud vill, att vi skall söka upp Honom för att få ljus, så vi kan föra Hans närvaro med oss överallt där vi går.     
Måtte Herren inpränta i Sitt folk, att en god gudsdyrkan leder till en god ledning av hemmet. När detta har skett, kommer vi att ha män och kvinnor, som förstår betydelsen av en god ledning för församlingen. Vi kommer att ha dessa till att stå fasta som klippor när det gäller principerna. De kommer inte att försöka uppnå alla de fördelar, som följer med en viss ställning, därför att de är intresserade av den ställningen. Vad Gud vill, är män som äger sann självbehärskning när det gäller principerna. Med mindre än att vi har sådana män, kan vi inte se, när det är infall från fienden som sätts in mot oss. Vi kan inte se när han talar, som när han talade genom kvinnan på Pauli tid.     
Vi måste föra in sunda principer i hemmet och i kyrkan. Varje medlem av familjen måste utöva ett rätt inflytande i hemmet, i kyrkan och i världen. Föräldrar, jag uppmanar er i Jesu Kristi nasaréens namn att börja arbeta efter Guds riktlinjer i era hem. Vi vill se Guds frälsning uppenbarad i varje hem. Jag vill, att era hem skall bli sådana, att Guds änglar kan träda in i dem och arbeta med er och era barn. Men om ni med hårda ord och vredesutbrott ständigt syndar mot Gud, kan änglarna inte gå in i era hem. Bedrövade vänder de sig bort, sorgsna över att de, som Kristus har uträttat så mycket för, på detta sätt skall vanära sin Förlossare.     
Om föräldrarna inte har en reformation att genomföra i sina hem, har Gud aldrig talat genom mig. De behöver bli delaktiga i den gudomliga naturen, genom att ha undkommit den moralupplösning som genom begäret finns i världen.     
Detta är den sista Sabbaten vi skall vara tillsammans här och jag önskar veta, hur många i denna församling som är beredda att i de främsta leden ta itu med Herrens arbete, beredda att använda sin tid till att jaga och fiska efter själar. Kristus satte inte sina lärjungar som var fiskare i en skola för att få undervisning om hur de skulle utföra Hans verk. Han tog dem till Sig själv och bad dem att följa Honom. De ställde inga frågor utan följde Honom. I dag kommer människor att gå direkt från kyrkan till arbetet på skördefältet. De behöver aldrig ha ordinerats till något prästämbete, utan de kommer att utföra ett arbete för Gud och ingen får lov att hindra dem.     
Den tid har kommit då judarna skall få ljus. Herren vill, att vi skall uppmuntra och stödja män som rättframt skall arbeta för dessa människor. Ty det måste finnas en mängd som överbevisats om sanningen, så att de tar ståndpunkt för Gud. Den tid har kommit då det kommer att finnas lika många omvända, som det var på pingstdagen, sedan lärjungarna hade tagit emot den Helige Ande.     
Judarna måste vara en kraft i arbetet för judarna. Och vi kommer att se Guds frälsning. Vi är alla alltför inskränkta. Vi måste vidga våra sinnen. Gud vill att vi skall föra ut sanningens och rättfärdighetens principer. Hans arbete måste gå framåt i stora och små städer och byar.      
Jag vill gärna fråga, hur många som är villiga att i dag på nytt helga sina hjärtan för Gud. Hur många är villiga till att inte längre vara ljumma i sin religiösa erfarenhet, varken kalla eller varma? Kristus vill att du skall vara, där kraften från Hans liv når in i ditt liv. Hur många har under vårt möte fått intryck av sanningen och har bestämt sig för att lyda detta?     
Hela församlingen reste sig.     
Vill du i Herrens namn ta steg uppåt? Kristus har ställt den ena änden av stegen stadigt mot marken. Stegen når upp till himlen och du måste klättra på fotstöd efter fotstöd tills du till sist stiger av från det översta fotstödet in i Guds rike.     
Jag vill att ni skall komma ihåg, att ni i dag högtidligt har lovat att leva helt för Gud. Ni har förklarat, att ni vill tjäna Honom. Låt era liv bli så rena och heliga, att Kristus inte kommer att skämmas över att kalla er Sina bröder. På en dag då ni inte väntar det, skall Människosonen komma. Gör er beredda att möta Honom i frid. Teorier har presenterats, som säger: "Min herre dröjer". Men se på världen och dess gudlöshet. Ingen människas liv är tryggt, såvida hon inte står under Guds beskydd. Världen blir snart som Sodom och Gomorra. Det blir snart som det var i Noas dagar. Vi måste vara lika fullständigt avskilda för Kristus och Hans tjänst, som världen är överlämnad till ondskan. Fienden kommer att presentera sina spetsfundigheter med små osanningar, som kommer att gripa tag i er uppfattning och underminera er tro. Jag ber, att era ögon måtte bli smorda med ögonsalva, så att ni förmår skilja mellan sanning och lögn. Vi har behov av att klä oss i Kristi rättfärdighets vita kläder. Vi har behov av att vandra tillsammans med Gud och samtala med Honom.  

30 04 1908 Review and Herald Löftet om Anden   
Jag har känt, att vi inte ber så mycket som vi borde. Der finns ingenting, som vi bättre behöver i vårt arbete än de praktiska resultaten av gemenskap med Gud. Vi borde sammankalla till möten med bön och be Gud öppna vägen, så att sanningen kan komma in i de fästningar, där Satan har ställt upp sin tron och sprider de skuggor, som han har kastat på vägen för dem som han försöker bedra och fördärva. Vi har denna försäkran: "Mycket mäktig och verksam är en rättfärdig människas bön."    
Vi behöver en fast tillit till Gud, om vi skall bli frälsta från de sataniska inflytandenas makt. Om vi vill hålla oss nära ordets undervisning, kommer dess sanning att vara vår trygghet mot dessa sista dagars villfarelser. Vi behöver leva av varje ord, som utgår från Guds mun. Varför visar vi inte större tillit till Kristi nåd och makt? Varför tror vi inte av hela vårt hjärta? Vid himlens domstol har vi en vän, som försäkrar oss om, att "jag har fått all makt i himlen och på jorden."     
Den kristna församlingen började sin tillvaro med att be om den Helige Ande. Det var i dess späda barndom, när Kristus inte längre var personligen närvarande hos dem. Strax innan Jesus blev upptagen till himlen, hade han gett lärjungarna uppgiften att förkunna evangeliet till hela världen. "Men när den helige Ande kommer över er, skall ni få kraft och bli mina vittnen i Jerusalem och i hela Judeen och i Samarien och ända till jordens yttersta gräns", sade Han. (Apg. 1:8) "Men ni skall stanna kvar här i staden, tills ni har blivit beklädda med kraft från höjden". (Luk. 24:49)     
I lydnad mot sin Mästares ord, gick lärjungarna tillbaka till Jerusalem och i tio dagar bad de om uppfyllelsen av Guds löfte. Det var dagar, då de grundligt rannsakade sina hjärtan. Lärjungarna lade åt sidan all oenighet som hade funnits mellan dem och slöt sig nära samman i en kristen gemenskap. Medan de bad, blev de medvetna om vilket stort privilegium de hade haft, genom att de fått lov att leva så nära Kristus. De blev djupt bedrövade, då de kom att tänka på hur många gånger de hade sårat Jesu kärleksfulla hjärta genom att inte ha förstått de lektioner, som Han till deras bästa hade försökt lära dem.     
När de tio dagarna närmade sig sitt slut, uppfyllde Herren Sitt löfte till dem genom ett underbart utgjutande av Sin Ande. När de "alla var samlade" i bön och tillbedjan, kom den utlovade välsignelsen. "Då kom plötsligt från himlen ett dån, som när en våldsam storm drar fram, och det fyllde hela huset där de satt. Tungor som av eld visade sig på var och en av dem.  Och de uppfylldes alla av främmande språk, allteftersom Anden ingav dem att tala." (Apg. 2:1- 4)     
I de himmelska salarna hade Kristus blivit mottagen tillsammans med de änglar, som hade följt Honom till himlen. Alla himlens andliga väsen deltog i denna kröningsfest för sin Herre. Den Helige Andes utgjutande över lärjungarna på pingstdagen var himlens sätt att meddela dem, att Jesu installation var fullbordad.    
Folkmassorna hade strömmat till, då de hörde lärjungarna "tala främmande språk". De blev förundrade över den gudomliga uppenbarelsen. Somliga tvivlade och frågade varandra: "Vad kan detta betyda?" Andra sade hånfullt: "De har druckit sig fulla av sött vin." Men detta var den Helige Andes kraft. "Då stod Petrus fram tillsammans med de elva och tog till orda och talade till dem: ´Ni judiska män och alla ni som bor i Jerusalem, detta bör ni veta, och lyssna nu på mina ord. Det är inte som ni tror att dessa är berusade. Det är ju bara tredje timmen på dagen. Nej, det är detta som är sagt genom profeten Joel: Och det skall ske i de sista dagarna, säger Gud: Jag skall utgjuta min Ande över allt kött. Era söner och era döttrar skall profetera, era unga män skall se syner, och era gamla män skall ha drömmar. Ja, över mina tjänare och tjänarinnor skall jag i de dagarna utgjuta min Ande, och de skall profetera. Jag skall låta under synas uppe på himlen och tecken nere på jorden, blod, eld och rök. Solen skall vändas i mörker och månen i blod, innan Herrens dag kommer, den stora och härliga. Och det skall ske, att var och en som åkallar Herrens namn skall bli frälst.´" (Apg. 2:14- 21)    
Så ökade antalet lärjungar den dagen med omkring tre tusen. De höll troget fast vid apostlarnas lära och gemenskapen, vid brödsbrytelsen och bönerna. Och fruktan kom över alla, och många under och tecken gjordes genom apostlarna. Alla troende var tillsammans och hade allting gemensamt. De sålde sina egendomar och allt vad de ägde och delade ut till alla, efter vad var och en behövde. Varje dag var de endräktigt tillsammans i templet, och i hemmen bröt de bröd och höll måltid med varandra i jublande, innerlig glädje. De prisade Gud och var omtyckta av allt folket. Och Herren ökade var dag skaran med dem som blev frälsta. (Apg. 2:41- 47)    
Kristus hade bestämt och gjort det möjligt, att Hans församling skulle vara en förvandlad kropp, som var upplyst av ljuset från himlen och ägde Immanuels härlighet. Det är Hans avsikt, att varje kristen skall omges av en andlig atmosfär av ljus och frid. Det finns inga gränser för dugligheten hos den människa, som sätter sitt eget jag åt sidan, ger utrymme åt den Helige Andes arbete med hjärtat och lever ett liv helt invigt och överlämnat åt Gud.     
Vad blev resultatet av Andens utgjutande på pingstdagen? De glada nyheterna om en uppstånden Frälsare fördes ut till de yttersta gränserna av den då bebodda delen av världen. Lärjungarnas hjärtan överflödade av välvilja som var så fullödig, så djup, så vidsträckt, att den drev dem till att resa till världens ände och vittna: "För min del vill jag aldrig berömma mig av något annat än vår Herre Jesu Kristi kors, genom vilket världen är korsfäst för mig och jag för världen." (Gal. 6:14) När de förkunnade sanningen, sådan som den är i Jesus, överlämnade sig hjärtan åt budskapets kraft. Omvända strömmade till församlingen från alla håll. De, som varit församlingens bittraste motståndare, blev dess förkämpar. Profetian om att den svagaste skall vara "som David" och att Davids hus skall vara "som Gud, såsom Herrens ängel", gick i uppfyllelse. (Sak. 12:8) Varje kristen såg i sin broder kärlekens och välviljans gudomliga likhet. Det var ett intresse som gick före allt annat.  I en sak försökte de överträffa varandra i så hög grad att det uppslukade allt annat. Det enda mål de troende hade, var att uppenbara en likhet med Kristi karaktär och att arbeta för, att Hans kungadöme skulle växa sig allt större.     
Lägg märke till, att det var efter det att lärjungarna hade uppnått fullkomlig enighet, så att de inte längre stred om den främsta platsen, som den Helige Ande kom till dem. De var i full harmoni med varandra. Alla stridsfrågor hade lagts åt sidan. Det vittnesbörd som de gav, efter det att Anden hade kommit till dem, var detsamma. Lägg märke till detta ord "Skaran av dem som trodde var ett hjärta och en själ." (Apg. 4:32) Anden hos Honom, som dog för att syndare skulle kunna leva, besjälade hela de troendes församling.     
Kristus förklarade, att Andens gudomliga inflytande skulle vara med Hans efterföljare till tidens slut. Men det löftet är inte så högt värderat som det borde vara. Därför ser vi inte detta löfte gå i uppfyllelse så som det kunde. För mångas vidkommande är löftet om den Helige Ande en sak, som man bara tänker litet på. Resultatet är vad man kunde vänta sig: andlig torka, andligt mörker, andlig orenhet och död. Mindre angelägna saker lägger beslag på uppmärksamheten. Den gudomliga makt, som är nödvändig för församlingens tillväxt och framgång och som skulle föra med sig alla andra välsignelser, saknas, trots att den erbjuds i obegränsad mängd.     
Det är frånvaron av Anden, som gör den evangeliska gärningen så kraftlös. Man kan ha lärdom, begåvning, vältalighet samt varje medfödd eller förvärvad förmåga, men utan Guds Andes närvaro kommer inget hjärta att beröras och ingen syndare att vinnas för Kristus. Om de däremot är förenade med Kristus, om de har Andens gåvor, kommer den fattigaste och den mest okunnige av hans lärjungar att ha makt, som kommer att göra intryck på hjärtan. Gud gör dem till kanaler, genom vilka universums högsta inflytande kan strömma.     
Mina bröder och systrar, bönfall om den Helige Ande. Gud står bakom vart enda löfte, som Han har gett. Säg med er Bibel i handen: "Jag har gjort, som Du har sagt. Jag lägger fram Ditt löfte för Dig: ´Bed och ni skall få, sök och ni skall finna, bulta och dörren skall öppnas för er." (Matt. 7:7) Kristus har förklarat: "Allt vad ni ber om och begär, tro att ni har fått det, så skall det vara ert." (Mark. 11:24) "Och vad ni än ber om i mitt namn, skall jag göra, för att Fadern skall bli förhärligad i Sonen." (Joh. 14:13)  

9 07 1908 Review and Herald Strid och Seger   
<i>[* Predikan vid medarbetarnas institut, Oakland, Cal., den 7. mars, 1908.]</i><br>"Skriv till församlingens ängel i Sardes: Så säger han som har Guds sju andar och de sju stjärnorna: Jag känner dina gärningar. Du har namnet om dig att du lever, men du är död. Vakna upp och håll dig vaken och stärk det som är kvar och som var nära att dö. Ty jag har inte funnit att dina gärningar är fullkomliga inför min Gud. Kom därför ihåg vad du har tagit emot och hört, och håll fast vid det och omvänd dig. Om du inte håller dig vaken skall jag komma som en tjuv, och du skall inte veta vilken stund jag kommer över dig. Men du har några få i Sardes som inte har smutsat ner sina kläder, och de skall vandra tillsammans med mig i vita kläder, ty de är värdiga. Den som segrar skall alltså bli klädd i vita kläder, och jag skall aldrig stryka ut hans namn ur livets bok utan kännas vid hans namn inför min Fader och hans änglar."    
Uttrycket "den som vinner seger" visar att det finns något för var och en av oss att vinna seger över. Segervinnaren skall bli klädd i Jesu rättfärdighets vita dräkt, och det står skrivet om honom: "jag skall aldrig stryka ut hans namn ur livets bok utan kännas vid hans namn inför min Fader och hans änglar". Tänk, vilken förmån det är att vara segrare och få sitt namn uppläst inför Fadern av Frälsaren själv. När vi som segrare blir klädda i vita kläder kommer Herren att uttrycka sin erkänsla för vår trofasthet lika säkert som under den första kristna församlingens tid. Han erkänner de "få i Sardes som inte hade smutsat ner sina kläder" Upp 3:4. Vi skall vandra med honom klädda i vitt, ty genom hans försoningsoffer kommer vi att anses värdiga.    
Mina kära vänner, när vi ser på dessa uppmuntrande löften borde vi sträva efter att fullkomna en karaktär, som kommer att göra det möjligt för oss att bestå inför Guds Son. Endast de som är klädda i hans rättfärdighets dräkt kommer att kunna uthärda härligheten i hans närvaro, när han uppenbaras med "makt och stor härlighet."    
Det innebär mycket att bli segervinnare. Vi måste göra hårt motstånd när fienden och hans onda styrkor omringar oss. Varje ögonblick måste vi vara på vakt. Inte för ett ögonblick får vi ta blicken från Jesus och hans kraft att frälsa oss i prövningens stund. Vi måste hålla i hans hand, så att vi kan hållas uppe av hans styrkas kraft.    
Vi läser vidare: "Skriv till församlingens ängel i Filadelfia: Så säger den Helige och Sanne, han som har Davids nyckel, han som öppnar så att ingen kan stänga, och stänger så att ingen kan öppna: Jag känner dina gärningar. Se, jag har låtit en dörr stå öppen för dig, en dörr som ingen kan stänga, ty din kraft är ringa och du har hållit fast vid mitt ord och inte förnekat mitt namn. Se, jag överlämnar åt dig några från Satans synagoga, några som säger att de är judar men inte är det utan ljuger. Jag skall få dem att komma och falla ner inför dina fötter, och de skall förstå att jag har dig kär."     
Ett slag utkämpas ständigt mellan det godas styrkor och det ondas, mellan Guds änglar och de fallna änglarna. Vi är ansatta framifrån och bakifrån, på höger sida och på vänster sida. Den strid som vi genomlever är den sista som vi kommer att gå i genom i denna världen. Vi är ännu mitt uppe i den. Två sidor kämpar om herraväldet. I denna konflikt kan vi inte vara neutrala. Vi måste ta ställning antingen för den ena sidan eller för den andra. Om vi ställer oss på Jesu sida, om vi bekänner honom inför världen i ord och handlingar, frambär vi ett levande vittnesbörd om vem vi vill tjäna och hedra. I denna betydelsefulla period av världens historia kan vi inte kosta på oss att lämna någon i ovisshet om på vilken sida vi står.    
Det sannfärdiga Vittnet säger: "Se, jag har låtit en dörr stå öppen för dig" Upp3:8. Må vi tacka Gud med hjärta, själ och röst och må vi lära oss att nalkas honom så som genom en öppen dörr, i tro på att vi obehindrat kan komma med våra bönerop och att han kommer att höra oss och svara oss. Det är genom levande tro på hans kraft att hjälpa, som vi skall få styrka att utkämpa Herrens slag med tillitsfull försäkran om seger.    
 "Eftersom du har bevarat mitt ord om uthållighet, skall jag bevara dig och rädda dig ur prövningens stund, som skall komma över hela världen och sätta dess invånare på prov." I detta skriftställe tas den prövningens stund fram som skall sätta alla dem på prov som bor på jorden. Vi lever nu i denna prövningstid. Från denna konflikt är ingen flykt möjlig. Om det finns ofullkomliga drag i din karaktär, som du inte anstränger dig för att vinna seger över, kan du vara säker på att fienden bemödar sig om att dra fördel av dem, för han iakttar allting påpassligt och försöker fördärva tron hos var och en. För att slå tillbaka fienden vid varje försök att omringa oss som han gör, måste vi söka hjälp från en makt utanför oss själva. Vi måste hela tiden hålla förbindelsen med Jesus levande. Han har makt att ge seger åt varje själ som bevarar en ödmjuk och trosviss hållning. Om vi är självtillräckliga och tror att vi kan fortsätta så som det passar oss själva, och ändå hoppas att slutligen hamna på rätt sida, kommer vi att finna att vi begått ett fruktansvärt misstag. Med hopp om segervinnarens belöning måste vi tränga oss fram i den kristna krigföringen, fast vi möter motstånd vid varje rörelse framåt.    
 "Jag kommer snart. Håll fast det du har, så att ingen tar din krona." Här uppmanas vi på nytt, med tanke på striden, att vara trogna. Vi får inte ge vika på någon punkt, där vi redan står för det rätta. Från nu och tills Jesus anländer, kommer kampen bara att bli hårdare. Vi kommer att måsta möta och stå emot män, som betraktas som väldigt kloka och belästa, men som inte är andligt visa, så att de kan bli frälsta. Vårt enda hopp om att frälsa våra egna själar och om att bistå vid andras frälsning, är att ta emot Jesu Kristi rättfärdighet. Vi eftertraktar en krona, en rättfärdighetens krona, som aldrig förbleknar. Som segervinnare skall vi regera med Kristus i de himmelska salarna; och vi skall segra genom Lammets blod och vårt vittnesbörds ord.    
 "Den som segrar skall jag göra till en pelare i min Guds tempel, och han skall aldrig lämna det. På honom skall jag skriva min Guds namn och namnet på min Guds stad, det nya Jerusalem, som kommer ner från himlen, från min Gud, och mitt eget nya namn. 13 Den som har öron må höra vad Anden säger till församlingarna."    
 "Skriv till församlingens ängel i Laodicea: Så säger han som är Amen, det trovärdiga och sannfärdiga vittnet, upphovet till Guds skapelse: Jag känner dina gärningar. Du är varken kall eller varm. Jag skulle önska att du vore kall eller varm. Men eftersom du är ljum och varken varm eller kall, skall jag spy ut dig ur min mun."    
Kristna bekännare, som förnekar honom med sina liv, är inte fullt ut omvända, och betraktas av Kristus som väldigt frånstötande. Till var och en av dem säger han: "skall jag spy ut dig ur min mun. Du säger: Jag är rik, jag har vunnit rikedom och behöver ingenting, och du vet inte att just du är eländig, beklagansvärd, fattig, blind och naken. Jag råder dig att av mig köpa guld som är renat i eld, så att du blir rik, och vita kläder att skyla dig med, så att din skamliga nakenhet inte syns, och salva att smörja dina ögon med, så att du kan se.    
Alla som jag älskar tillrättavisar och tuktar jag. Var därför ivrig och omvänd dig. Se, jag står vid dörren och klappar på. Om någon hör min röst och öppnar dörren, skall jag gå in till honom och hålla måltid med honom och han med mig. Den som segrar skall få sitta hos mig på min tron, liksom jag själv har segrat och sitter hos min Fader på hans tron. Den som har öron må höra vad Anden säger till församlingarna."    
Vi kommer att tjäna på, att ingående studera Uppenbarelseboken. I denna bok finns det många dyrbara sanningar, som vi bör omsätta i vår dagliga erfarenhet.    
Vi skall inte slå oss tryggt till ro, i övertygelsen om att Djävulen snällt skall lämna oss i fred; men vi kan vara säkra på att vi heller inte skall lämnas hjälplösa, så att han betvingar oss. Men i fall vi, likt många andra, inte anstränger oss nämnvärt för att motstå honom, kommer han att verka för att leda oss bort från sanningen. Om vi bjuder honom på minsta lilla uppmuntran, kommer han inte att kräva ytterligare inbjudningar för att erövra våra hjärtan. Han kommer att ta sinnet i besittning, och då kommer vi att bli bedragna, fastän vi må tro oss bli ledda på ett vidunderligt sätt av Herren. Våra sinnen har köpts till oändlig kostnad, och vi har inte råd att överlämna dem i fiendens hand. Vi har ingen rätt att handla impulsivt, och mena att vi därmed vägleds av himmelen. Vi måste ha bevis för, att vi mottar den gudomliga karaktärens stämpelmärke, som kommer att godkännas i de himmelska boningarna.    
Herren önskar, att vi skall vara medvetna om vår uppgift här i världen. De, vars gudsförhållande är sunt, kommer att ha en levande erfarenhet av, att förverkliga hans avsikter. De kommer att kunna hjälpa de frestade. Änglar från Gud kommer att bana vägen för dem, och i det att de följer intrycken från den Helige Ande, kommer de att verka för sina grannar och vänner.    
Om vi, samtidigt som vi bekänner oss känna till sanningen, leder bort andra från Kristus med vårt exempel, kommer det att vila ett ohyggligt ansvar på oss. Det är en tragisk sanning, att somliga sätter egna, förmodat korrekta planer och metoder i verket, när de egentligen motarbetar Guds syften. Eftersom de inte upprätthåller en levande förbindelse till Gud, blir de ledda av en ande, som strider mot Gud och hans verksamhet. O att dessa bedragna själar i tid skulle ångra sig och bli omvända!    
Varför skall vi vara så noga med vårt leverne? O, en hel värld ligger i mörker, i väntan på livets Ljus, en värld som Kristus har gett sitt liv för! I hans planer för det fallna släktets återställelse ingick, att Jesus skulle komma till jorden och bli utsatt för samma frestelser som människan ansätts av. Ingen kommer att bli ombedd att gå igenom frestelser lika svåra som dem, vilka vår Frälsare uthärdade. På grund härav vet vår store Överstepräst, hur han skall trösta de frestade. Han vet, hur han skall hysa medlidande med oss, när vi i vår stora nöd ropar på hjälp. Framför var och en av oss ligger stora prövningar, ändå behöver vi inte falla. I frestelsens stund kommer Kristus inte att överge sina barn, utan kommer att sända sina änglar för att bistå oss. Han kommer att hörsamma våra böner om befrielse.<br>(<i> Avslutning följer </i>)  

15 10 1908 Review and Herald Accepterade i den Älskade   
 "Nåd och frid från Gud." Allting vi har är en fri gåva av Guds nåd. Nåden i förbundet har gett oss vårt barnaskap. Frälsarens nåd förverkligade vår återlösning, vår pånyttfödelse och vår upphöjelse till arvingar tillsammans med Kristus. Det var inte för att vi först älskade honom som Gud älskade oss, utan "medan vi ännu var syndare" (Rom. 5:8) dog Kristus för oss och gjorde allt som behövs för vår återlösning. Även om vi genom vår olydnad har dragit på oss Guds misshag och fördömelse, har han inte övergett oss och lämnat oss att kämpa mot fiendens makt. Himlens änglar kämpar vår kamp för oss, och genom att samarbeta med dem kan vi övervinna ondskans krafter.     
Nåd för de ovärdiga Vi skulle aldrig ha lärt oss innebörden av detta ord "nåd" om vi inte hade fallit. Gud älskar syndfria änglar som tjänar honom och lyder alla hans befallningar; men han ger dem ingen nåd. Dessa himmelska varelser vet ingenting om nåd; de har aldrig behövt den, eftersom de aldrig har syndat. Nåd är en Guds egenskap som visats för människor som inte förtjänat den. Vi människor har inte sökt den själva, utan den sträcktes ut för att nå oss. Det gläder Gud att kunna skänka denna nåd åt alla som hungrar efter den, inte därför att vi är värdiga, utan därför att vi är ytterst ovärdiga. Vårt behov är det som berättigar oss till övertygelsen om att vi kommer att få denna gåva. "Nåd och frid från Gud, vår fader, och herren Jesus Kristus." Varje människas erfarenhet vittnar om sanningen i Skriftens ord: "Men de gudlösa är som ett upprört hav, det blir aldrig stilla... De gudlösa får aldrig någon lycka, säger min Gud" (Jes. 57:20,21). Synden har förstört vår frid. När det innersta jaget inte är underkuvat får vi ingen ro. Ingen mänsklig styrka kan kontrollera det mänskliga hjärtats egenmäktiga böjelser. Här är vi lika hjälplösa som lärjungarna att bemästra den rasande stormen.     
Han som befallde de galileiska vågorna att vara stilla har talat fridens ord till varje själ. Hur våldsamt det än stormar, kommer de som vänder sig till Jesus och ropar: "Herre, hjälp oss!" att finna räddning. Hans nåd som försonar själen med Gud stillar de mänskliga böjelsernas strider, och i hans kärlek har hjärtat ro. "Han stillade stormen, och vågorna tystnade. De gladdes när det blev lugnt, han lät dem nå hamnen de ville till" (Ps. 107:29,30). "Då vi nu har gjorts rättfärdiga genom tro har vi frid med Gud genom vår herre Jesus Kristus" (Rom. 5:1). "Rättfärdighetens verk är fred och välstånd, dess frukt beständig ro och trygghet" (Jes. 32:17).    
Var och en som har beslutat att lämna synden och öppna sitt hjärta för Jesus kärlek får del av denna himmelska frid. Det finns ingen annan grund för friden än denna. Kristus nåd som tas emot i hjärtat tränger undan fiendskapen; den stillar striden och fyller själen med kärlek. Den som har frid med Gud och sina medmänniskor kan inte vara bedrövad.    
Avund ska inte finnas i den människas hjärta; onda aningar har ingen plats där; hat kan inte finnas till. Hjärtat som är i harmoni med Gud är delaktigt i den himmelska friden och sprider sitt välsignade inflytande överallt. Fridens ande vilar som dagg över hjärtan som varit trötta och plågade av världslig strid.     
Jesus efterföljare har sänts ut till världen med ett budskap om frid. Den som genom det stilla, omedvetna inflytandet av ett heligt liv uppenbarar Kristus kärlek; den som genom ord eller gärningar leder en annan att överge synden genom att överlåta sitt hjärta åt Gud, är en som skapar frid.    
Och "saliga de som håller fred, de skall kallas Guds söner" (Matt. 5:9). Fridens ande är ett bevis på deras kontakt med himlen. Den ljuvliga doften av Kristus omger dem. Livets vällukt, karaktärens älskvärdhet, uppenbarar för världen att de är Guds barn. Människor känner igen dem för att de har varit med Jesus. "Den som älskar är född av Gud" (1 Joh. 4:7). "Men den som inte har Kristi ande tillhör inte honom" (Rom. 8:9).  "Alla som leds av ande från Gud är Guds söner" (Rom. 8:14)."    
 "Välsignad är vår herre Jesu Kristi Gud och fader", fortsätter aposteln. "Han har välsignat oss med all den andliga välsignelse som genom Kristus finns i himlen" (Ef. 1:3). Vad mer kan vi begära, som inte finns i denna nåderika, överflödande gåva? Genom Kristus förtjänst är vi välsignade med all den andliga välsignelse som genom honom finns i himlen. Det är vårt privilegium att nalkas Gud, andas in atmosfären av hans närvaro. Om vi förblir i en nära förbindelse med denna världens vanliga, värdelösa, sinnliga ting, kommer Satan att träda emellan med sin skugga, så att vi inte kan urskilja det välsignande i Guds löften och försäkran, och så går vi miste om styrkan att nå upp till en hög andlig nivå. Ingenting mindre än att förbli i Kristus närvaro kan föra med sig frid, frihet, mod och kraft.     
 "Liksom han före världens skapelse har utvalt oss i honom till att stå heliga och fläckfria inför sig i kärlek" (Ef. 1:4). Det här kan inte misstolkas, förutom genom medveten blindhet. Vi måste stå heliga och fläckfria inför honom i kärlek. Förutsättningarna för att vi ska kunna ta emot mer av nåd är att vi gör framsteg i det ljus vi redan har. För att vi ska finna måste vi ständigt gå vidare och söka; för att få måste vi be; för att dörren ska öppnas för oss måste vi bulta.    
 "Ty Gud har utsett er att vara de första som skall räddas genom att ni helgas i er ande och tror på sanningen" (2 Thess. 2:13). I denna text uppenbaras två samverkande faktorer för människans frälsning - det gudomliga inflytandet och den starka, levande tron hos dem som följer Jesus. Det är genom att helgas av Anden och genom tron på sanningen som vi blir Guds medarbetare. Gud förväntar sig samarbete av sin församling. Han planerar inte att lägga till något nytt element till sitt Ord för att göra det mer verksamt; han har gjort sitt stora verk genom att inspirera sitt Ord. Jesus blod, den heliga Anden, det gudomliga Ordet har vi redan. Alla dessa himmelska ting ligger framför oss; och det beror på oss om vi griper tag i de löften Gud har gett oss och blir hans medarbetare.    
Helgelse är inget verk för en dag eller ett år utan för hela livet. Kampen för att segra över sitt eget jag, för helighet och himmel, är en livslång kamp. Utan varaktig strävan och ständig aktivitet kan det inte bli några framsteg i det gudaktiga livet, ingen förvärvad segerkrans. För Paulus innebar helgelsen en ständig kamp mot det egna jaget. Han sade: "Jag står inför döden varje dag" (1 Kor. 15:31). Hans vilja och önskningar var dagligen i konflikt med plikten att följa Guds vilja. I stället för att ge efter sina böjelser följde han Guds vilja, hur plågsamt det än var för den egna naturen.     
Gud leder sitt folk steg för steg. Det kristna livet är en strid och en marsch framåt. I denna krigföring finns ingen lättnad; ansträngningen måste vara ständig och uthållig. Det är genom oupphörlig strävan vi kan övervinna Satans frestelser. Kristen integritet måste sökas med oemotståndlig energi och bevaras med bestämd målmedvetenhet.    
Det finns en vetenskap i kristen tro att behärska - en vetenskap som är så mycket djupare, bredare och högre än någon mänsklig vetenskap, liksom himlen är högre än jorden. Sinnet måste behärskas, utbildas, tränas; eftersom vi ska tjäna Gud på sätt som inte är i harmoni med medfödda böjelser. Det finns medfödda och inlärda benägenheter till det onda som måste övervinnas. Våra hjärtan måste tränas till att bli stadigt fästa vid Gud. Vi behöver forma ett tankesätt som gör det möjligt för oss att motstå frestelser. Genom ett liv präglat av helig strävan och fasthållande vid det rätta förseglar Guds barn sitt slutmål.    
Gud "har förutbestämt oss till att få söners rätt genom Jesus Kristus och förenas med honom - det var hans viljas beslut - till pris och ära för den nåd som han har skänkt oss med sin älskade son" (Ef. 1:5, 6).    
Ordet som talades till Jesus vid Jordan innesluter alla människor. Gud talade till Jesus som vår ställföreträdare. Med alla våra synder och svagheter är vi ändå inte bortkastade som värdelösa. Han har skänkt oss sin nåd "med sin älskade son". Den härlighet som vilade över Kristus är Guds kärlekspant för oss. Den talar för oss om bönens kraft - hur människans röst kan nå upp till Guds öron och våra böner bli accepterade i de himmelska salarna. Genom synden skildes jorden från himlen och avlägsnades från dess gemenskap; men Jesus har förenat den igen med sin härlighet. Hans kärlek har inneslutit människan och nått upp till den högsta av himlarna. Ljuset som lyste ner från de öppna portalerna över vår Frälsares huvud faller över oss när vi ber om hjälp att motstå frestelser. Rösten som talade till Jesus säger till alla som tror: "Detta är min älskade son, han är min utvalde."     
 "Mina kära, nu är vi Guds barn, men det har ännu inte blivit uppenbart vad vi kommer att bli. Vi vet dock att när han uppenbarar sig kommer vi att bli lika honom, ty då får vi se honom sådan han är" (1 Joh. 3:2). Vår Återlösare har öppnat vägen, så att de mest syndfulla, de mest behövande, de mest nedtryckta och föraktade kan finna vägen till Fadern. Alla kan få rum i de boningar Jesus har gått för att förbereda. "Så säger den helige, den sannfärdige, han som har Davids nyckel, han som öppnar så att ingen kan stänga och stänger så att ingen kan öppna... Se, jag har ställt en dörr öppen för dig som ingen kan stänga" (Upp. 3:7-8).   

19 11 1908 Review and Herald Kristi allra väsentligaste gåva till Sin församling   
<i> (Läsning för Torsdag, den 17. December) </i> - Innan han bar fram sig själv som syndaoffer, sökte Kristus efter den viktigaste och fullständigaste gåva han kunde skänka sina efterföljare, en gåva som skulle föra nådens oändliga resurser inom deras räckhåll. "Jag skall be Fadern", sade han, "och han skall ge er en annan Hjälpare, som alltid skall vara hos er, sanningens Ande, som världen inte kan ta emot. Ty världen ser honom inte och känner honom inte. Ni känner honom, eftersom han förblir hos er och skall vara i er. Jag skall inte lämna er faderlösa, jag skall komma till er."    
Dessförinnan hade Anden varit i världen; från allra första början av återlösningsverket hade han påverkat människors hjärtan. Men medan Kristus befann sig på jorden, hade lärjungarna inte önskat sig någon annan hjälpare. Inte förrän de berövats hans närvaro, skulle de förnimma behovet av Anden, och då skulle han infinna sig.    
Den Helige Ande är Kristi ombud, men frigjord från mänsklig begränsning, och oberoende därav. Kristus, som var begränsad som just människa, kunde inte vara överallt personligen. Alltså var det för deras bästa, att han skulle gå till Fadern, och skicka Anden som sin efterträdare på jorden. Då skulle ingen ha någon fördel på grund av sin geografiska position, eller sin personliga förbindelse till Kristus. Genom Anden skulle Frälsaren vara tillgänglig för alla. På så vis skulle han vara dem närmare, än om han inte hade stigit upp i höjden.    
Hjälparen kallas "sanningens Ande". Hans uppgift är att avgränsa och upprätthålla sanningen. Först bor han i hjärtat som sanningens Ande och på så sätt blir han Hjälparen. Det finns tröst och frid i sanningen, men ingen verklig frid eller tröst kan finnas i osannningen. Det är genom falska teorier och traditioner som Satan får makt över sinnet. Genom att leda människor till falska normer missbildar han karaktären. Genom Skriften talar den helige Ande till sinnet och låter sanningen göra intryck på hjärtat. På detta sätt driver han bort villfarelsen och utestänger den från själen. Det är genom sanningens Ande, som är verksam genom Guds Ord, som Kristus gör sitt utvalda folk till sina undersåtar.     
Genom att beskriva den helige Andes tjänst för sina lärjungar försökte Jesus inspirera dem med den glädje och det hopp som inspirerade hans eget hjärta. Han gladde sig över den överflödande källa till hjälp som han hade försett sin församling med. Den helige Ande var den förnämsta av alla gåvor som han kunde utbedja sig av sin Fader för att kunna upphöja sitt folk. Anden skulle ges som en återskapande kraft och utan denna vore Jesu offer till ingen nytta. Det ondas kraft hade blivit allt starkare genom århundraden och människans underkastelse under denna sataniska fångenskap var häpnadsväckande. Synd kunde motstås och besegras endast genom medverkan av den tredje personen i gudomen, som inte skulle komma med en modifierad energi utan med den gudomliga kraftens hela fullhet. Det är den helige Ande som verkställer det som har utarbetats av världens Frälsare. Det är genom Anden som hjärtat renas. Genom Anden får den troende del av gudomlig natur. Kristus har gett sin Ande som en gudomlig kraft för att övervinna all benägenhet till synd som är nedärvd eller uppövad och för att ge sin församling av sin egen karaktär.     
Angående Anden, sade Jesus: "Han skall förhärliga mig". Frälsaren kom för att förhärliga Fadern, genom att demonstrera hans kärlek; likaså skulle Anden förhärliga Kristus, genom att uppenbara hans nåd för världen. Självaste Guds avbild skall återges hos mänskligheten. Guds ära, Kristi ära, hänger på, att Gudomens folk fullkomnar sitt sinnelag.    
 "Och när han [sanningens Ande] kommer, skall han överbevisa världen om synd och rättfärdighet och dom." Ordets förkunnelse blir till ingen nytta utan den Helige Andes fortsatta närvaro och bistånd. Han är den ende verkningsfulle undervisaren av gudomlig sanning. Sanningen väcker samvetet och förvandlar livet endast när Anden åtföljer den till hjärtat. En person må kunna peka på Guds Ords bokstav, han må vara välbekant med samtliga dess fordringar och löften; men om inte den Helige Ande inskärper sanningen, faller inga själar på Klippan och krossas. Ingen utbildning i överflöd, inga fördelar, hur än stora, kan göra en till en kanal för ljuset utan Guds Andes samverkan. Evangelii utsädes spridande blir ingen framgång, med mindre fröna väcks till liv genom himmelens dagg. Innan en enda bok i Nya Testamentet var skriven, innan en enda evangelisk predikan hade hållits efter Kristi himmelsfärd, kom den Helige Ande över de bedjande apostlarna. Sedan löd fiendernas vittnesbörd: "Och nu har ni fyllt Jerusalem med er lära."    
Jesus har lovat sin församling den helige Andes gåva och det löftet är vårt lika väl som de första apostlarnas. Men som alla andra löften är det förbundet med villkor. Det är många som tror och säger sig göra anspråk på Herrens löfte. De talar om Jesus och den helige Ande utan att få några fördelar av detta. De överlåter sig inte till att låta sig ledas och kontrolleras av gudomlig kraft. Vi kan inte använda den helige Ande. Anden måste få använda oss. Genom Anden verkar Gud i sitt folk i "både vilja och gärning, för att hans goda vilja skall ske". Men många vill inte underkasta sig detta. De vill klara sig själva. Därför får de inte den himmelska gåvan.     
När den helige Ande tar hjärtat i besittning förvandlar han livet. Syndiga tankar läggs undan. Man avstår ifrån onda handlingar. Kärlek, ödmjukhet och frid tar vredens, avundsjukans och stridens plats. Glädje ersätter sorgen och ansiktsdragen återspeglar himmelsk lycka. Ingen ser handen som lyfter av bördan eller skådar ljuset som strålar ned från de himmelska gårdarna. Välsignelsen kommer när själen i tro överlämnar sig åt Gud. Då skapar den kraft, som intet mänskligt öga kan se, en ny varelse till Guds avbild.     
   Den helige Ande är det andliga livets andedräkt i själen. När den helige Ande ges är det Kristi liv som förmedlas. Anden genomsyrar mottagaren med Jesu egenskaper. Endast de, som på detta sätt blir undervisade av Gud, de som bearbetas av Anden på insidan, och i vars liv Kristi liv uppenbaras, skall fungera som företrädare, för att tjäna å församlingens vägnar.     
Den religion, som kommer från Gud, är den enda religion, som för till Gud. För att rätt kunna tjäna honom, måste vi vara födda av den gudomlige Anden. Härigenom renas hjärtat och förnyas sinnet, vilket skänker oss ny förmåga att känna och älska Gud. Detta gör oss villiga till, att lyda alla hans krav. Det är sann tillbedjan. Sådan är följden av den Helige Andes verk. Genom Anden avfattas varje uppriktig bön, och sådana böner godtas av Gud. Varhelst en själ sträcker sig efter Gud, märks Andens verkan, och Gud kommer att uppenbara sig för den själen. Han vill nämligen ha sådana tillbedjare. Han väntar på att få ta emot dem, och att göra dem till sina söner och döttrar.    
Gud tar emot människor som de är, och lär upp dem för sin tjänst, förutsatt att de underkastar sig honom. När Guds Ande släpps in i själen, livar den samtliga dess förmågor. Under den Helige Andes ledning utvecklas det sinne, som är oreserverat hängivet Gud, harmoniskt och stärks för att förstå och Guds krav. En svag, vacklande karaktär förvandlas till att bli stark och principfast. Fortgående hängivelse åstadkommer ett så nära förhållande mellan Jesus och lärjungen, att den kristne blir lik honom till sinne och karaktär. Genom sitt band till Kristus får han klarare och mera vidsträckta vyer. Hans urskiljningsförmåga stärks, hans omdöme blir mera balanserat. Han, som längtar efter att tjäna Kristus, blir så styrkt av Rättfärdighetens Sols livgivande kraft, att han får förmåga att bära mycken frukt till Guds ära.    
De första lärjungarna gick åstad och förkunnade Ordet. De uppenbarade Kristus i sina liv. Och Herren verkade genom dem, "och bekräftade ordet genom de tecken som åtföljde det." De här lärjungarna förberedde sig för sitt värv. Före Pingstdagen träffades de och lade undan alla skiljaktigheter. De var helt eniga. De trodde på Kristi löfte om, att välsignelsen skulle ges, och de bad i tro. De bad inte bara om en välsignelse för sig själva; bördan från själars frälsning vilade på deras axlar. Evangeliet skulle föras ut till jordens yttersta ändar, och de åberopade Kristi löfte om kraft. Det var då, som den Helige Ande utgöts, och tusentals blev omvända på en dag.    
Likadant kan det bli nu. Låt Guds Ord förkunnas i stället för människors gissningar. Låt kristna lägga bort sina stridsyxor, och ge sig själva hän åt Gud och de förlorades frälsning. Låt dem be i tro för välsignelsen, så kommer den. Utgjutelsen av Anden i apostoliska dagar var lika med det "tidiga regnet", och underbart blev utfallet. Men det sena regnet kommer att bli mera omfattande.    
Alla, som helgar själ, kropp och ande åt Gud, kommer fortlöpande att förses med ny fysisk och mental kraft. Himmelens outtömliga tillgångar står till deras förfogande. Kristus skänker dem andan från sin egen anda, liv från sitt eget liv. Den Helige Ande anstränger sig till det yttersta, för att verka i hjärta och sinne. Guds nåd förstorar och förmerar deras förståndsförmågor, och hela den fullkomliga, gudomliga naturen sätts in å deras vägnar i arbetet med att frälsa själar. Genom samarbete med Kristus är de fullständiga i honom, och i sin mänskliga svaghet sätts de i stånd till, att utföra Allmaktens gärningar.  

10 12 1908 Review and Herald De ömsesidiga förpliktelserna för mannen och kvinnan    
 "Angående de förpliktelser som äkta män och deras hustrur har och det sätt på vilket de bör relatera till varandra, skriver aposteln Paulus: "Ni hustrur, underordna er era män, så som ni underordnar er Herren. Ty en man är sin hustrus huvud, liksom Kristus är församlingens huvud - han som är Frälsare för sin kropp. Som församlingen underordnar sig Kristus, skall hustrun i allt underordna sig sin man. Ni män, älska era hustrur, så som Kristus har älskat församlingen och offrat sig för den, för att helga den, sedan han renat den genom vattnets bad, i kraft av ordet. Ty han ville ställa fram församlingen inför sig i härlighet, utan fläck eller skrynkla eller något annat sådant. Helig och fullkomlig skulle den vara. På samma sätt är mannen skyldig att älska sin hustru som sin egen kropp. Den som älskar sin hustru, älskar sig själv."    
Som alla andra goda gåvor från Gud som anförtrotts oss för människosläktets bevarande, har äktenskapet blivit fördärvat av synd. Men syftet med evangeliet är att återställa äktenskapets renhet och skönhet. I såväl Gamla som Nya testamentet används den äktenskapliga relationen till att representera den ömma och heliga gemenskap som råder mellan Kristus och hans folk, de återlösta som han har köpt till priset av Golgata. "Frukta inte", säger han. "Ty den som har skapat dig är din man, HERREN Sebaot är hans namn. Israels Helige är din återlösare." "Vänd om, ni avfallna barn, säger Herren, ty jag är er rätte herre."    
Paulus skriver till de kristna i Efesus och förklarar att Herren har insatt den äkta mannen som hustruns huvud, till att vara hennes beskyddare, det sammanhållande band, som binder familjens medlemmar samman, så som Kristus är församlingens huvud och den som frälser den mystiska kroppen. Därför säger han: "Som församlingen underordnar sig Kristus, skall hustrun i allt underordna sig sin man. Ni män, älska era hustrur, så som Kristus har älskat församlingen"    
Kristi nåd och endast den kan göra så att denna institution blir till vad Gud bestämt den till att vara - nämligen ett medel till välsignelse och uppbyggelse för människosläktet. Och på så sätt skulle jordens familjer, genom sin enighet och frid och kärlek, representera den himmelska familjen. Det nuvarande samhällets tillstånd representerar dåligt denna heliga relations himmelska ideal. Särskilt för dem som har funnit bitterhet och besvikelser, där de har hoppats på gemenskap och glädje, erbjuder Guds evangelium en tröst. Det tålamod och den mildhet som hans Ande kan ingjuta kommer att mildra deras bittra öde. Det hjärta som Kristus bor i, kommer att bli så fyllt, så tillfredsställt med hans kärlek, att det inte kommer att bli tillintetgjort av längtan efter att få tillräkna sig uppmärksamhet och sympati från andra. Och genom att överlämna själen till Gud, kan hans visdom fullgöra vad mänsklig visdom inte har makt att göra. Genom uppenbarelsen av hans nåd kan hjärtan, som tidigare var likgiltiga eller främmande för varandra, bli förenade med band som är starkare och hållbarare än något jordiskt band, - de gyllne band som knutits av en kärlek som kommer att motstå frestelsens prövning.     
Hur försiktigt och förståndigt man än har gått in i äktenskapet, är få äkta par fullständigt förenade när vigselceremonin är genomförd. Den verkliga föreningen av de två parterna i äktenskapet är de följande årens arbete.     
Så som livet, med dess bördor av rådvillhet och omsorg, möter det nygifta paret, så försvinner den romantik som fantasin ofta klär äktenskapet i. Den äkta mannen och hustrun lär känna varandras karaktärsdrag på ett sätt som inte var möjligt under deras tidigare bekantskap. Detta är en mycket kritisk period i deras erfarenhet. Den lycka och användbarhet som skall prägla hela deras framtida liv, beror på om de nu slår in på rätt kurs. Ofta upptäcker de oväntade svagheter och fel hos varandra. Men de hjärtan som kärleken har förenat kommer att visa förträffliga egenskaper som också är av hittills okänd kvalitet. Låt alla försöka upptäcka de starka sidorna snarare än de svaga. Ofta är det vår egen inställning, den atmosfär som omger oss själva, som bestämmer vad vi tycker oss se hos den andre. Det är många som anser det vara en svaghet att ge uttryck för kärlek, och de uppträder reserverat, vilket stöter bort andra. Denna ande hindrar en ständig ömsesidig sympati. När de sociala och ädelmodiga impulserna hålls tillbaka, så dör de bort, och hjärtat blir kallt och olyckligt. Vi borde vara uppmärksamma på detta fel. Kärlek kan inte existera särskilt länge om man inte ger uttryck för den. Låt inte hjärtat hos den du är förenad med hungra efter vänlighet och sympati.     
Även om vanskligheter, förvecklingar och modfälldhet infinner sig, så låt varken man eller hustru hysa den tanken att deras äktenskap var ett misstag eller en besvikelse. Bestäm er för att vara allt för varandra som är möjligt. Fortsätt med att visa den uppmärksamhet ni visade i början. Uppmuntra varandra på alla möjliga sätt i livets kamp. Försök att hjälpa varandra till lycka. Låt det råda ömsesidig kärlek, ömsesidigt tålamod. Då kommer äktenskapet, istället för att vara avslutningen på kärleken att bli som om det vore den egentliga början till kärlek. Den varma och sanna vänskap, den kärlek som knyter det ena hjärtat till det andra, är en försmak av den himmelska glädjen.    
Låt var och en ge kärlek, snarare än att kräva den. Odla det som är mest ädelt i er själva, och var snar till att upptäcka de goda egenskaperna hos den andre.  Medvetande om att man blir värdesatt är otroligt stimulerande och tillfredsställande. Sympati och respekt uppmuntrar till att eftersträva storsinthet, och kärleken själv ökar samtidigt som den stimulerar till ädlare mål.     
 "Varken mannen eller kvinnan skall försöka överföra sin personlighet till den andre. Var och en har ett personligt förhållande till Gud. Var och en bör fråga honom: "Vad är rätt?" "Vad är fel?" "Hur kan jag bäst förverkliga meningen med livet?" Låt din hängivenhets rikedom flöda fram till honom som gav sitt liv för er. Gör Kristus till den förste och siste och bäste under alla förhållanden. När er kärlek till honom blir djupare och starkare, kommer kärleken mellan er att bli renad och stärkt."    
 "Den ande Kristus visar mot oss är den ande som man och hustru skall visa mot den andre. Så som Kristus har älskat oss, skall ni vandra i kärlek. "Som församlingen underordnar sig Kristus, skall hustrun i allt underordna sig sin man. Ni män, älska era hustrur, så som Kristus har älskat församlingen och offrat sig för den. ..." Ef. 5:24- 25    
Varken den äkta mannen eller hustrun skall försöka utöva en godtycklig kontroll över den andre. Försök inte tvinga den andre till att ge efter för dina önskningar. Du kan inte göra detta och samtidigt behålla den andres kärlek. Var vänlig, fördragsam och tålig, hänsynsfull och artig. Genom Guds nåd kan ni få nåd att lyckas göra varandra lyckliga, som ni ju högtidligt har lovat då ni ingick äktenskap.     
Tålamod och osjälviskhet är kännetecknet på orden och handlingarna hos alla som lever det nya livet i Kristus. När du försöker leva hans liv, och eftersträvar att besegra jaget och egoismen och försöker uppfylla andras behov, då kommer du att vinna seger på seger. På det sättet kommer ditt inflytande att bli till välsignelse för världen.     
Män och kvinnor kan uppnå Guds ideal för dem, om de vill ta emot Kristus som sin hjälpare. Det som mänsklig visdom inte förmår, kommer hans nåd att fullborda för dem som överlämnar sig själva till honom i kärleksfull tillit. Hans försyn kan förena hjärtan med band av himmelskt ursprung. Kärlek är inte bara ett utbyte av milda och smickrande ord. Den himmelska vävstolen väver med en finare och hållbarare tråd än någon jordisk vävstol. Resultatet blir inte en fabrikstillverkad vävnad, utan en bit tyg som kommer att kunna tåla slit, prövningar och frestelser. Hjärta kommer att bli bundet till hjärta med en varaktig kärleks gyllne band.  

24 02 1910 Review and Herald Trohet mot hälsoreformen    
(1. predikan vid generalkonferensen, Washington, D.C., 31 maj, 1909)<br>Jag har uppmanats att föra ut ett budskap till hela vårt folk om ämnet hälsoreformen. Många har nämligen avfallit från sin tidigare lojalitet mot hälsoreformens principer.    
Guds avsikt är, att Hans barn skall växa upp till att bli fullvuxna män och kvinnor i Kristus. För att kunna göra det, måste de på rätt sätt använda all kraft de har i kropp, själ och sinne. De kan inte tillåta sig att slösa bort någon mental eller fysisk kraft.    
Frågan, hur vi kan bevara vår hälsa, är av allra största betydelse. När vi studerar denna fråga i fruktan för Gud, får vi veta, att det är bäst både för vår fysiska hälsa och vår andliga framgång att använda en enkel kost. Låt oss med tålamod studera denna fråga. Vi behöver kunskap och omdöme för att handla vist i denna sak. Naturens lagar får inte överträdas, utan åtlydas.    
De, som har fått undervisning när det gäller riskerna med att använda kött, te och kaffe, samt fet och ohälsosam tillagning av maten, och som är beslutna att ingå en överenskommelse med Gud genom självförnekelse, kommer inte att fortsätta att ge efter för sin aptit på mat, som de vet är ohälsosam.  Gud kräver, att aptiten skal renas och självförnekelse praktiseras med hänsyn till de saker som inte är bra. Detta är ett arbete som måste göras, innan Hans folk kan bestå inför Honom som ett fullkomligt folk.    
Kvarlevan av Guds folk måste vara ett omvänt folk. Presentationen av detta budskap måste resultera i själarnas omvändelse och helgelse. Vi skall känna Guds Andes kraft i denna rörelse. Detta är ett underbart, tydligt budskap. Det betyder allt för den, som tar emot det. Det skall framföras med ett högt rop. Vi måste ha en sann, bestående tro på, att detta budskap skall gå framåt med tilltagande betydelse ända till tidens slut.    
Det finns somliga bekännande troende, som accepterar vissa delar av vittnesbörden som Guds budskap, medan de förkastar de delar, som fördömer deras älsklingsnjutningar. Sådana personer motarbetar sitt eget och församlingens väl. Det är viktigt, att vi vandrar i ljuset, medan vi har ljuset. De som påstår, att de tror på hälsoreformen men ändå motarbetar dess principer i sin dagliga livsstil, skadar sina egna själar och efterlämnar felaktiga intryck på såväl troendes som icke- troendes sinnen.    
Ett högtidligt ansvar vilar på dem, som känner sanningen, så att alla deras handlingar står i överensstämmelse med deras tro, och så att deras liv kommer att renas och helgas, så att de kommer att vara beredda för det arbete, som snabbt måste utföras med budskapet vid de sista dagarnas slut. De har ingen tid eller kraft att slösa på att tillfredsställa aptiten. Orden borde komma till oss nu med ett allvar som driver oss: "Ångra er därför och vänd om, så att era synder blir utplånade och tider av vederkvickelse kommer från Herrens ansikte". (Apg. 3:19- 20) Det finns många bland oss som brister i andligt avseende, och som helt säkert kommer att gå förlorade, om de inte blir helt omvända. Har du råd att ta den risken?    
Stolthet och svaghet i tron berövar många människor Guds rika välsignelser. Det är många, som kommer att bli överraskade och besvikna, när detta rop hörs: "Se, brudgummen kommer!", såvida de inte ödmjukar sina hjärtan inför Herren. De har den teoretiska kunskapen om sanningen, men de har ingen olja i kärlen tillsammans med sina lampor. Vår tro i denna tid får inte lov att stanna vid att vi accepterar tron på teorierna om den tredje ängelns budskap. Vi måste ha Kristi nåds olja, som skall förse lampan med energi och få livets ljus att lysa framför dem och visa dem vägen till dem, som är i mörkret.    
Om vi skall undgå sjukdom, måste vi utan dröjsmål börja arbeta allvarligt på vår egen frälsning med fruktan och bävan. Det är många, som inte ger något klart bevis för, att de är trogna mot sina doplöften. Deras iver har kallnat till formaliteter, världslig äregirighet, stolthet och egenkärlek. Tillfälligt väcks deras känslor, men de faller inte på klippan Jesus Kristus. De kommer inte till Gud med hjärtan, som är förkrossade av ånger och bekännelser. De, som upplever den sanna omvändelsens verk i sina hjärtan, kommer att uppvisa Andens frukter i sina liv. Oh, om dessa, som har så litet av andligt liv, ville göra klart för sig, att evigt liv endast tillerkänns dem, som har blivit delaktiga av gudomlig natur och som undgår det fördärv, som är i världen genom begäret!    
Endast Kristi kraft kan åstadkomma den förvandling i hjärta och sinne, som alla måste erfara, som skall ha del med Honom i det nya livet i Guds rike. Frälsaren har sagt: "Den som inte blir född på nytt kan inte se Guds rike." (Joh. 3:3) Den religion, som kommer från Gud, är den enda religion, som kan leda till Gud. För att kunna tjäna Honom rätt, måste vi födas av den gudomlige Anden. Det kommer att leda till vaksamhet. Det kommer att rena hjärtat och förnya sinnet och ge oss förmåga att känna och älska Gud. Det kommer att ge oss villig lydnad mot alla Hans krav. Detta är sann tillbedjan.    
Gud kräver ett oavbrutet framåtskridande av Sitt folk. De behöver lära sig, att eftergift för aptiten är det största hindret för sinnets utveckling och själens helgelse. Med all bekännelse till hälsoreformen äter många av oss ändå omåttligt. Eftergift för aptiten är den främsta orsaken till kraftlöshet i kropp och sinne och ligger i hög grad till grund för svaghet och för tidig död. Låt den människa, som försöker bli delaktig av Andens renhet, lägga på minnet, att det i Kristus finns makt att kontrollera aptiten.    
Om det skulle vara en fördel för oss att ge efter för önskan att äta kött, skulle jag inte rikta denna uppmaning till er, men jag vet, att det inte är det. Födoämnen som innehåller kött är skadliga för det fysiska välbefinnandet. Vi borde lära oss att klara oss utan dem. De, som har möjlighet att skaffa sig en vegetarisk kost, men väljer att följa det som de själva föredrar i denna sak, och äter och dricker, som de har lust till, kommer gradvis att bli likgiltiga för den vägledning, som Herren har gett angående andra punkter i sanningen för vår tid, och kommer att mista sin förmåga att uppfatta, vad som är sanning. De kommer med säkerhet att skörda det, som de har sått.    
Jag har blivit upplyst om, att eleverna i våra skolor inte skall serveras kötträtter eller mat, som man vet är ohälsosam. Ingenting, som tjänar till att uppmuntra en önskan om stimulanser, bör ställas på borden. Jag vädjar till gamla, unga och medelålders: "Neka er aptit sådana saker som skadar er. Tjäna Herren med offer. Låt barnen ha en förnuftig del i detta arbete. Vi är alla medlemmar av Herrens familj, och Herren vill, att Hans barn, unga och gamla beslutar sig för att förneka aptiten och att använda de medel, som de därigenom sparar, till att bygga kyrkor och stödja missionsarbete.    
Jag har blivit ombedd att säga till föräldrar: Ställ er med själ och ande på Herrens sida i denna fråga. Vi behöver alltid ha i åtanke, att vi i denna tid sätts på prov inför universums Herre. Vill ni inte sluta med njutningar, som skadar er? Bekännelsens ord är billiga. Låt era självförnekande handlingar vittna om, att ni vill vara lydiga mot de krav, som Gud ställer på Sitt utvalda folk. Låt sedan en del av de medel, som ni sparar genom er självförnekelse, föras till förrådshuset, så kommer där att finnas tillräckligt för att bära Guds verk framåt.    
Det är många, som känner, att de inte kan klara sig utan kött, men om dessa ville ställa sig på Herrens sida och beslutsamt bestämma sig för att vandra den väg, som Han leder, skulle de få kraft och vishet, som Daniel och hans vänner fick. De skulle uppleva, att Herren skulle ge dem ett sunt omdöme. Många skulle bli överraskade över att se, hur mycket som kunde sparas till Guds sak genom självförnekelse. De små summor, som kunde sparats genom självuppoffring, skulle gagna uppbyggandet av Guds sak mer än större gåvor skulle, som inte hade krävt någon självförnekelse.    
Sjundedags Adventisterna sysselsätter sig med viktiga sanningar. För mer än 40 år sedan, gav Herren oss ett speciellt ljus över hälsoreformen, men hur vandrar vi i detta ljus? Hur många har inte vägrat leva i överensstämmelse med Guds vägledning? Vi som ett folk borde göra framsteg i förhållande till det ljus, som vi har tagit emot. Det är vår plikt att förstå och respektera hälsoreformens principer. Vad ämnet måttlighet beträffar, borde vi vara steget före alla andra folk. Ändå finns det bland oss medlemmar i vår församling och också Ordets förkunnare, som har fått god undervisning, som endast har liten respekt för det ljus, som Gud har gett oss över denna fråga. De äter som de har lust till och arbetar som de vill.    
Låt dem, som är lärare och ledare i vår sak, inta sin bestämda ståndpunkt på Bibelns grund när det gäller hälsoreformen och ge ett rättframt vittnesbörd till dem, som tror, att vi lever i de sista dagarna av denna jords historia. En skiljelinje måste dras mellan dem som tjänar Gud, och dem som tjänar sig själva.    
Det har visats mig, att de principer, som gavs till oss under budskapets tidiga dagar, är lika betydelsefulla och skulle iakttas lika samvetsgrant i dag, som de blev den gången. Det finns somliga, som aldrig har följt det ljus som har getts oss i kostfrågan. Nu är det dags att ta fram ljuset från dess plats under skäppan och låta det lysa med klara strålar.  

3 03 1910 Review and Herald Trohet mot hälsoreformen (en sammanfattning)    
<b>Trohet mot hälsoreformen</b> [PREDIKAN VID GENERALKONFERENSEN, WASHINGTON, D. C., 31 MAJ, 1909.] <i> (En sammanfattning)</i>    
Principerna för en sann livsstil betyder mycket för oss var och en och som ett folk. Då hälsobudskapet första gången nådde mig, var jag svag och matt och hade ofta svaghetsperioder. Jag bönföll Gud om hjälp, och så uppenbarade han den stora hälsoreformen för mig. Han upplyste mig om, att de, som håller hans bud, måste föras fram till en helig förbindelse med honom, och att de genom måttlighet i mat och dyck måste hålla själ och kropp i bästa möjliga form för tjänst. Detta ljus har blivit till stor välsignelse för mig. Jag tog ställning för hälsoreformen, väl vetande, att Herren skulle styrka mig. Jag har en bättre hälsa i dag trots min ålder, än jag hade då jag var ung.    
Någon påstår, att jag inte har följt principerna i hälsoreformen, så som jag har försvarat dem med min penna, men jag kan säga, att jag har varit trofast i hälsoreformen. De, som har varit medlemmar av min familj vet, att detta är sant.    
Vi utpeker icke någon bestämd linje när det gäller kosten, utan vi säger, att i de länder, där det finns rikligt med frukt, sädesslag och nötter, är kött inte det rätta för Guds folk. Jag har blivit undervisad om att kött har en tendens att göra sinnet djuriskt och att beröva män och kvinnor den kärlek och sympati, de skulle känna för varandra, och att kött ger de lägre lidelserna kontroll över de högre krafterna i människans väsen. Om kött någonsin har varit sunt, så är det inte säkert att äta nu. Cancer, tumörer och lungsjukdomar har i stort sett förorsakats av kött.    
Vi skall inte göra användandet av kött till en fråga om medlemsskap, men vi skulle överväga det inflytande som bekännande troende, som använder kött, har över andra. Skall vi inte som Guds budbärare säga till folket: "Om ni äter eller dricker eller vad ni än gör, så gör allt till Guds ära." Skall vi inte ge ett bestämt vittnesbörd mot att njuta av en fördärvad aptit? Skall någon, som är Evangeliets förkunnare och som framhåller den mest högtidliga sanning som någonsin har getts till dödliga människor, föregå med dåligt exempel genom att vända tillbaka till Egyptens köttgrytor? Skall någon, som får sin lön från tionden från Guds förrådshus genom njutningslystnad tillåta sig att förgifta den livgivande ström, som flyter genom deras ådror? Skall de vanära det ljus och de varningar, som Gud har gett dem? Kroppens hälsa bör betraktas som väsentlig för att kunna växa i nåden och för att kunna förvärva ett lugnt sinne. Om man inte visar omsorg när det gäller kosten, kommer framväxandet av en rak moralisk karaktär att bli förhindrad. Hjärnan och nerverna tar skada och ger upphov till skadliga tankar och gärningar.    
Alla blir nu prövade. Vi har blivit döpta till Kristus, och om vi vill göra vår del genom att skilja oss från allt som drar ner oss, och som gör oss till allt det, som vi inte borde bli, kommer vi att få kraft att växa upp till Kristus, som är vårt levande huvud, och då skall vi se Guds frälsning.    
Bara när vi är kloka med hänsyn till en sund livsstil, kan vi väckas till att helt och fullt se det onda, som är resultatet av en olämplig kost. De som har sett sina felsteg och har mod att förändra sina vanor, kommer att finna, att processen att förändra sina vanor kräver en kamp och mycket uthållighet. Men när smaken för det rätta en gång har blivit formad, kommer de att upptäcka att användandet av den föda som de tidigare betraktade som ofarlig, sakta men säkert lade grunden för dålig matsmältning och andra sjukdomar.      
Fäder och mödrar, se på bönen. Vaka strängt över omåttlighet i varje form. Lär era barn principerna i sann hälsoreform. Lär dem, vilka saker de skall undvika för att bevara hälsan. Guds vrede har redan börjat hemsöka olydnadens barn. Vilka förbrytelser, vilka synder, vilken orättfärdighet utövas nu och avslöjas överallt? Som ett folk bör vi visa stor omsorg i att vägleda våra barn rätt mot fördärvliga förbindelser.    
<b>Hälsoreformen bör läras ut. </b><br>Större ansträngningar borde göras i att undervisa folk i hälsoreformens principer. Matlagningskurser borde startas, och det borde ges undervisning i hemmen i konsten att laga sund mat. Gamla och unga borde lära sig att laga enklare mat. Varhelst sanningen framhålls, bör folk undervisas i, hur man lagar mat på ett enkelt och ändå aptitretande sätt. Man bör visa dem, att en närande kost kan lagas utan att använda kött.    
... Lär folk, att det är bättre att veta, hur man håller sig frisk, än hur man kurerar sjukdomar. Våra läkare skulle vara kloka lärare och varna alla för njutningslystnad och visa, att avhållsamhet från de saker, som Gud har förbjudit, är den enda vägen till att förebygga ödeläggelse av kropp och själ.    
Man borde lägga ner mycket takt och diskretion på att laga närande kost som ersättning för det, som kosten har bestått av för dem, som lär sig att bli hälsoreformatorer. Det krävs tro på Gud, allvarlig avsikt och en vilja att hjälpa varandra. En kost, som saknar näringens rätta beståndsdelar, leder till vanära för sundhetsreformens sak. Vi är dödliga och måste förse oss med den kost, som kommer att ge vår kropp rätt näring.    
Somliga av oss avhåller sig samvetsgrant från att äta olämpliga födoämnen, men försummar samtidigt att se till, att de får de nödvändiga beståndsdelarna för att underhålla sina kroppar. De, som har ett extremt sätt att se på hälsoreformen, riskerar att laga smaklösa maträtter, genom att göra dem så intetsägande att man inte blir tillfreds. Mat bör lagas på ett sådant sätt, att den blir både aptitretande och närande. Den bör inte berövas det, som systemet behöver. Jag använder litet salt, och det har jag alltid gjort, eftersom salt - i stället för att vara skadligt - faktisk är nödvändigt för blodet. Grönsaker skulle göras tilltalande med litet mjölk eller grädde eller något liknande.    
Samtidigt som det har varnats för farorna för sjukdom genom smör, och för det dåliga med den fria användningen av ägg till småbarn, så borde vi ändå inte betrakta det som ett brott mot våra normer att använda ägg från höns, som man sköter väl om och som blir utfodrade på ett lämpligt sätt. Ägg innehåller värdefulla saker, som är läkemedel, som kan motverka vissa gifter.    
Somliga, som avstår från mjölk, ägg och smör, har inte sörjt för att förse sin kropp med rätt näring, och som följd av detta, har de blivit svaga och är inte i stånd att arbeta. På så sätt har hälsoreformen råkat i vanrykte. Det arbete, som vi har försökt att lägga en stadig grund till, har blivit förvirrat av främmande saker, som Gud inte har krävt, och på så sätt har församlingens krafter blivit lamslagna. Men Gud kommer att ingripa för att förhindra resultaten av dessa idéer. Evangeliet bör föra med sig harmoni till det syndiga människosläktet. Det bör föra samman rika och fattiga vid Jesus fötter.    
Den tid skall komma, då vi bör förkasta somliga av de födoämnen, som vi nu använder, som mjölk, grädde och ägg. Men det är inte nödvändigt att utsätta oss själva för förvirring genom förhastade och extrema restriktioner. Vänta tills omständigheterna kräver det, och Herren bereder väg för det.    
De, som vill ha framgång i att förkunna hälsans principer, måste göra Guds ord till sin vägledare och rådgivare. Endast när lärarna i hälsans principer gör det, kan de stå på säker grund. Låt oss aldrig motarbeta hälsoreformen genom att underlåta att använda hälsosam och välsmakande kost i stället för de skadliga födoämnen, som vi har avstått från. Uppmuntra under inga omständigheter en aptit på stimulanser. Ät bara enkel och hälsosam kost och tacka Gud för hälsoreformens principer. Var i allting öppna och ärliga, så kommer ni att vinna dyrbara segrar.    
Medan vi arbetar mot frosseri och omåttlighet, måste vi vara uppmärksamma på de villkor, som den mänskliga familjen lever under. Gud har sörjt för dem, som lever i världens olika länder. De, som vill samarbeta med Gud, måste noggrant överväga detta, innan de exakt anger, vilken kost man bör och inte bör äta. Vi måste komma i nära kontakt med den breda befolkning. Om hälsoreformen i dess mest extrema form skulle läras ut till dem, vilkas omständigheter hindrar dem att anta den, åstadkommer man mer skada än nytta. När jag lär ut Evangeliet till de fattiga, har jag fått lära mig att säga, att de skall äta den kost, som är den mest näringsrika. Jag kan inte säga till dem: "Ni får inte äta ägg, mjölk eller grädde. Ni får inte använda smör då ni lagar mat." Evangeliet skall predikas för de fattiga men tiden är ännu inte inne att föreskriva den strängaste dieten.    
De predikanter, som känner sig fria att njuta av aptiten, är mycket långt från målet. Gud önskar, att de skall vara hälsoreformatorer. Han vill, att de skall leva upp till det ljus, som har getts i detta ämne. Jag blir ledsen, när jag ser att de, som borde vara fulla av iver för våra hälsoprinciper, ännu inte är omvända till rätt livsstil. Jag ber om, att Herren måtte inskärpa i deras sinnen, att de gör en stor förlust. Om saker och ting vore, som de skulle, i de hushåll som våra kyrkor består av, skulle vi kunna göra dubbelt så mycket arbete för Gud.    
För att bli renade och förbli rena, måste Sjunde Dags Adventisterna ha den Helige Ande i sina hjärtan och i sina hem. Herren har gett mig ljus över att när vår tids Israel ödmjukar sig inför honom och renar själens tempel från all sorts orenhet, så kommer han att höra deras böner för de sjuka och kommer att välsigna användandet av hans medel mot sjukdom. När det mänskliga redskapet gör allt, vad det kan för att bekämpa sjukdom genom att använda de enkla behandlingsformer, som Gud har försett oss med, så kommer dess ansträngningar att bli välsignade av Gud.    
Om medborgarna av Guds folk, efter det att så mycket ljus har getts, fortfarande vill omhulda felaktiga vanor genom att tillfredsställa sig själva och vägra att ändra sig till det bättre, så kommer de att få lida av de säkra konsekvenserna av överträdelsen. Om de är fast beslutna att tillfredsställa sin onaturliga aptit med vilken kost som helst, kommer Gud inte på ett mirakulöst sätt att frälsa dem från konsekvenserna av deras njutningar. De "skall lägga sig ner i sorg."    
De, som väljer att vara självsäkra och säger: "Herren har botat mig, och jag behöver inte förändra min kost; jag kan äta och dricka, som jag vill", kommer efter kort tid att ha behov av Guds nyskapande kraft i själ och kropp. För att Gud så nådigt har helat dig, ska du inte tro, att du kan ge dig hän åt världens själviska livsstil. Gör, som Kristus befallde efter sitt helbrägdagörande verk, "Gå och synda inte mer". Aptiten får inte vara din gud.    
Gud gav sitt ord till det gamla Israel, att om de ville hålla sig strängt till honom och uppfylla alla hans krav, skulle han bevara dem från alla sjukdomar, som han hade lagt på egyptierna. Men detta löfte hade getts med lydnad som villkor. Om israeliterna hade varit lydiga mot den undervisning, som de hade mottagit och dragit nytta av dess fördelar, skulle de ha blivit världens åskådlighetsundervisning i hälsa och framgång. Israeliterna misslyckades med att uppfylla Guds avsikt, och gick därför miste om de välsignelser, som kunde ha blivit deras. Men i Josef och Daniel, i Moses och Elias och i många andra har vi ädla exempel på resultaten av den sanna livsstilen. På samma sätt kommer trofasthet i dag att frambringa liknande resultat. Till oss har det skrivits: Men ni är ett utvalt släkte, ett konungsligt prästerskap, ett heligt folk, ett Guds eget folk, för att ni skall förkunna hans härliga gärningar, han som har kallat er från mörkret till sitt underbara ljus."    
<b>Att överlåta sig själv ger vila. </b><br>O, så många som går miste om de rikaste välsignelser, som Gud har ett förråd av för deras räkning i form av hälsa och andliga gåvor. Det finns många själar, som kämpar för att uppnå speciella segrar och speciella välsignelser, för att de måtte kunna utföra något stort. För att uppnå detta, känner de alltid, att de måste utkämpa en strid i bön och under tårar. När dessa personer söker i Skriften under bön för att lära känna Guds uttalade vilja, och sedan gör hans vilja av hjärtat utan något förbehåll eller någon själviskhet, så kommer de att finna vila. All kamp, alla tårar och strider, kommer inte att tillföra dem den välsignelse, de längtar efter. Jaget måste fullständigt överges. De måste utföra det arbete, som visar sig genom att tillägna sig Guds överflödande nåd, som har utlovats till alla, som ber i tro.    
 "Om någon vill efterfölja mig", sade Jesus, "skall han förneka sig själv och ta sitt kors på sig och följa mig." Låt oss följa Frälsaren i hans enkelhet och självförnekelse. Låt oss upphöja Mannen från Golgata genom våra ord och ett helgat liv. Frälsaren kommer mycket nära dem, som helgar sig själva åt Gud. Om det någonsin funnits en tid, då vi behövde Guds Andes verk i våra hjärtan och våra liv, så är det nu. Låt oss gripa tag i denna gudomliga makt för att få kraft att leva ett liv i helighet och självförnekelse.   

1 02 1912 Review and Herald Ett budskap till föräldrar  
På sista tiden har jag upprepade gånger fått varnande och undervisande budskap till föräldrar. Där har blivit påpekat att det är nödvändigt att flitigt anstränga sig och att innerligt söka Herren av hela sitt hjärta och med ett allvarligt syfte. Gud vill att vi som ett folk skall inta en ställning, i vilken vi kan ära Honom. Det kan vi bara göra, när vi ödmjukar våra hjärtan inför Gud och sätter oss själva och våra familjer i rätt relation till Honom. Vi befinner oss i säkerhet endast när vi står under Allmaktens stora sköld. Endast där kan Gud verka genom oss så att vi vill och utför det som behagar Honom, medan vi arbetar för vår frälsning med fruktan och bävan.    
Herren önskar se både unga och äldre bli förda in i en helig närhet till Honom själv. Kristus är inte här personligen, som under Sin jordiska tjänst, för att undervisa de unga, men det är föräldrars och lärares privilegium att representera Kristus i ord och karaktär på ett sådant sätt, att himlens ljus kommer att lysa in i de ungas hjärtan, och många kommer att bli omvända.    
Föräldrar har ett stort och betydelsefullt arbete att utföra. Med sin inre blick riktad mot Guds ära måste de arbeta på att forma sina barns karaktärer efter den fullkomliga förebilden. Vem är denna förebild? Det är Guds Son. Kristus kom till denna värld som en mänsklig varelse, för att Han genom Sitt exempel måtte kunna lära män och kvinnor, hur de skulle bringa sina liv i överensstämmelse med Guds vilja. Han talar till fäder och mödrar och säger till dem: "...lär av mig, ty jag är mild och ödmjuk i hjärtat. Då skall ni finna ro för era själar." Matt 11:29. Kristus skall vara lärare för dem, som måste utbilda de unga. Herrens lag måste vara deras levnadsregel, ty denna lag måste skrivas in i de ungas hjärtan, annars kommer de aldrig att lyda Guds Ords sanning. Hela viljan måste överlåtas åt Gud. Han kräver fullkomlig lydnad. Om de unga vill lära av Kristus, kommer Han att ge dem den kunskap och visdom, som de behöver för att kunna tjäna Honom på ett sätt som Han kan godta.    
Fäder och mödrar, hur skall jag kunna finna ord, som kan beskriva ert stora ansvar? Beroende på den karaktär ni visar inför era barn, undervisar ni dem i att tjäna antingen Gud eller sitt eget jag. Be därför era allvarligaste böner till himlen om hjälp från den Helige Ande, så att era hjärtan kan bli helgade, och att den kurs ni följer kan ära Gud och vinna era barn för Kristus. Det skulle ge föräldrar en känsla av deras uppgifts allvar och helighet, när de inser att de kan vilseleda sina barn genom att tala och handla obetänksamt.    
Föräldrar behöver vägledning genom Gud och Hans Ord. Om de inte bryr sig om de råd som möter oss i Guds Ord och om de inte gör Bibeln till sin rådgivare och sin levnadsregel, kommer deras barn att växa upp obetänksamma och kommer att gå olydnadens och otrons vägar. Kristus levde ett liv fullt av arbete och självförnekelse och dog en död i vanära, för att Han skulle kunna ge ett exempel på den Ande, som skulle inspirera och behärska Hans efterföljares liv. När föräldrar i sina liv i hemmet strävar efter att leva, som Kristus gjorde, kommer himlen att påverka deras familjs liv.    
I varje kristet hem borde Gud äras med offer som består av lovsång och bön morgon och kväll. Varje morgon och kväll skulle allvarliga böner stiga upp till Gud för Hans välsignelse och ledning. Kommer himlens Herre att gå förbi sådana hem utan att lämna någon välsignelse efter Sig där? Sannerligen inte. Änglar hör lovprisningsoffret och trons bön och de för bönerna upp till Honom, som gör tjänst för Sitt folk i helgedomen och som anför Sina förtjänster till deras försvar. Sann bön griper tag i den Allsmäktige och ger segern till människor. På sina knän får den kristne styrka att motstå frestelsen.    
I forna dagar blev patriarken Abraham utvald av Gud till att vara Hans representant i ett fjärran land. Abraham var emellertid också en missionär i sitt hem. I sin familj var han trogen mot sin kallelse. Gud valde Abraham till att lära ut Guds Ord. Han utvalde honom till att bli stamfader för en stor nation, eftersom Han såg, att Abraham skulle undervisa sina barn och sitt hushåll i lagens principer. Och det, som gav kraft till Abrahams undervisning, var inflytandet från hans dagliga liv. Hans stora hushåll bestod av mer än tusen individer.  Många av dem var familjeöverhuvuden och inte få var helt nyligen omvända från hedendomen. En sådan familj krävde en fast hand som ansvarig. Ingen svag, vacklande hållning skulle vara tillräcklig. Ändå blev Abrahams auktoritet utövad med en sådan visdom och varsamhet, att hjärtan blev vunna.    
Gud förklarade: "Jag känner honom och vet, att han kommer att befalla sina barn och sitt hus efter sig, att de skall hålla sig på Herrens väg och göra det som är rätt och rättfärdigt." För Abrahams del skulle det inte bli tal om något missbruk av heligt förtroende. Han var klar över att han var ansvarig inför Laggivaren och han var besluten att vandra på Herrens väg och att uppfostra sina barn efter Hans vilja. Och Han, som välsignar den rättfärdiges boning, välsignade Abraham och sade: "Eftersom du har gjort detta och inte undanhållit mig din ende son, skall jag rikligen välsigna dig och göra dina efterkommande talrika som stjärnorna på himlen och som sanden på havets strand...     
I din avkomma skall alla jordens folk bli välsignade, därför att du lyssnade till min röst." 1 Mos. 22:16- 18    
De, som är sysselsatta i evangeliets tjänst, behöver den hjälp som medlemmarna i deras familjer kan ge i arbetet med att bygga upp karaktären. Mod och styrka skall komma till arbetarnas hjärtan, när det finns en förenad ansträngning från familjens sida när det gäller att alltid ha himlen för ögonen och att arbeta vist för Gud. Tro upplyser sinnet. När präster och församling blir Guds medarbetare för sina familjers frälsning, skall trons kraft bli uppenbarad i deras arbete. Deras undervisning och deras uppträdande kommer att visa, att de själva helgas genom sanningen.     
Föräldrar! Som Guds medarbetare skall ni utföra Hans planer för era barn. Detta kräver ständig vaksamhet och omsorg och oupphörlig ansträngning, ty själafienden står på språng för att leda dem vilse. Så länge ni lever upphör inte ert ansvar för dem. Ert intresse för deras andliga välfärd måste vara djupt och beständigt. Men genom er tjänst för dem och i samarbete med Guds Ande kan de bli vägledda till att se Guds avsikt för dem och till att anta Hans vilja när det gäller Hans plan för deras liv. Vem kan uppskatta värdet av trofast arbete i hemmet? Mitt i svårigheterna och den aldrig svikande omsorgen är det föräldrars privilegium att se fram mot evighetens glädje och att med trons öga se den trofastes belöning.    
Känn inte att ni kan slappna av i era ansträngningar, förrän varje medlem av er familj är förenad med er i tron. Genom världens nöjen och ärelystnad arbetar fienden på att dra ungdomen över till sina led och han har stor framgång. När vi kommer närmare tidens slut, kommer han att hitta på alla möjliga attraktioner för att dra in deras sinnen i världsliga kanaler. Vid den tiden behöver vi en ren och obesudlad religion. Och om föräldrar vill göra uppfostan av sina barn till sin huvuduppgift, kommer Gud att ge dem en ökad förmåga.    
Det fanns mödrar i Judéen, som hörde talas om Kristi omsorg för alla dem som kom till Honom, och de beslutade sig för att gå till Honom och be Honom att välsigna deras barn. De var hjälplösa och i behov av hjälp. Skulle inte den store Läraren vilja hjälpa dem, som Han hade hjälpt andra? De samlade sina barn och gav sig iväg till den plats, där Han predikade. Allteftersom de gick, slöt sig andra mödrar till sällskapet med sina barn.    
När de nådde det ställe där Jesus var, fann de Honom omgiven av män och kvinnor, som alla önskade, att Han skulle ägna Sig åt dem. Mödrarna trängde sig närmare Frälsaren, men när lärjungarna såg dem, tillrättavisade de dem. Jesus hörde dem emellertid och sade: "Låt barnen komma till mig och hindra dem inte! Ty himmelriket tillhör sådana." (Matt. 19:14) Därefter tog Han barnen i Sin famn, välsignade dem och talade sådana ord till dem, som deras unga sinnen kunde förstå. På detta sätt tröstade Han dessa allvarliga mödrars hjärtan.    
När vi välkomnar Kristi Ande in i våra hjärtan, ger Han oss Sin nåd i stor utsträckning. När vi närmar oss Honom, närmar Han sig oss. Han avvisar aldrig den hand, som är utsträckt efter hjälp.    
Gud kallar på oss, för att vi skall komma ut från världen och leva åtskilda. "Ni kan inte tjäna både Gud och mammon", säger Kristus. (Matt:6:24) Om vi håller fast vid vanor, som gör oss olämpliga för en plats i himlens kungarike, så låt oss i Kristi namn övervinna dessa ovanor. Genom vårt föredöme när det gäller att överlåta vår vilja till Gud, måste vi lära våra barn, att om de vill ärva evigt liv, så måste de helga sina liv åt Honom. Om vi vill dela de frälstas glädje i det kommande livet, får vi inte lov att ge plats för dumhet, stolthet och fåfänga i det här livet. Vi måste vara segervinnare över allt, som för krig mot Guds rikes principer.  

8 02 1912 Review and Herald Ett budskap till föräldrar (sammanfattning)   
Vi behöver söka efter en sann förståelse av, hur vi skall uppfostra våra barn för deras framtida liv. I dessa tider, när ondskan hela tiden tilltar, har vi inte råd att vara oförsiktiga eller försumliga. Våra barn är Guds egendom. Skall vi bara låta dem avvika från rättfärdighetens väg och inte göra någon ansträngning för att frälsa dem? De har ett evigt liv att vinna eller förlora. Det är vår sak att hjälpa dem att välja det goda och motstå det onda. När de lär sig att bjuda Kristi Ande välkommen in i sina hjärtan, kommer Guds frälsning att kunna ses i deras liv.     
Ibland är det viktigt att tillrättavisa barnen. När det är nödvändigt, så gör det i kärlek. Visa dem, att ni inte straffar dem för att ni tycker om att göra det, utan för att ni är rädda för att försumma att göra det, så att de fortsätter att göra onda saker i sina liv. Föräldrar och barn behöver Guds Helige Andes dämpande inflytande. Ofta gör vi mer för att reta våra barn än för att vinna dem. Låt era metoder vara sådana, att de kommer att skapa kärlek. Kärlek föder kärlek. Gräla inte. Det kommer att få motsatt effekt jämfört med det som Gud vill se utfört. Ett vredesutbrott från er kommer aldrig att råda bot på era barns dåliga humör. Tala vänligt till barnen. Be tillsammans med dem och lär dem, hur de kan be för sig själva. Dessa erfarenheter kommer de inte att glömma och Guds välsignelse kommer att vila över en sådan tillrättavisning och leda barnens hjärtan till Kristus. Herren vill, att ni skall hålla fast vid det som är evigt och att ni skall ha en erfarenhet av kristen utveckling, som kommer att vara märkbar för dem, som ni umgås med. Det är ert privilegium att låta världen se Kristi förvandlande nåd, som kommer att få dem att häpna.     
När barnen blir övertygade om, att deras föräldrar försöker hjälpa dem, så kommer de att sätta in sin energi i rätt riktning. Och för de barn, som får rätt vägledning hemma, kommer fördelarna med våra skolor att bli större än för dem, som får lov att växa upp utan andlig hjälp hemma.     
Låt inte de många flyktiga och otillfredsställande nöjen som världen kan erbjuda avleda er från det arbete, som Gud har gett er att utföra. Föräldrar har inte tid att ägna sig åt sällskapligt umgänge samtidigt som deras barn är utlämnade åt fiendens frestelser. Säg till dem, som inbjuder er till världsliga nöjen, att Gud har gett er som uppgift att uppfostra era barn för evigheten. Ni vill, att de skall stå vid er sida för att hjälpa er och ni vill hjälpa dem med att uträtta allt det, som de är i stånd till genom tro på Kristus och Hans ord. Ni vill få era barn med er till Guds stad för att bli krönta med ett evigt liv. Du vill, att de skall sjunga Hans lov på den nya jorden. Du kan inte tjäna världen och samtidigt utföra detta uppdrag.     
Försumma inte era barn på grund av gäster. Era barn bör inte överlämnas till sig själva, därför att det har kommit besökare till ditt hem. Låt era vänner förstå, att er främsta uppmärksamhet tillhör era barn och att ni inte kan delta i nöjen, som kommer att avleda ert sinne från det intresse, som ni bör visa dem. Ni har inte råd att låta någon tid gå utan att utnyttja den. Ni har inte råd att låta era barn driva omkring utan vägledning eller uppsikt. Det allvarliga uppdrag som ni har fått, kan om det försummas endast leda till evig förtappelse, medan belöningen för trofast ansträngning är större än det mänskliga sinnet kan fatta. Genom att vinna himlen, vinner era barn ett arv, vars värde är långt större än något vi kan äga på jorden. Er tillfredsställelse i det framtida livet kommer att bli stor, när ni ser era barn njuta av den eviga glädje, som de skulle ha gått miste om, ifall ni genom att tillfredsställa er själva i detta livet hade undanhållit dem de förmåner, som de kunde vinna genom en uppfostran till att utöva rätt principer.     
Använd inte er tid till att skvallra om obetydliga saker, som kläder och mode. Tala om den himmelska klädnaden, den fläckfria dräkt som är Kristi rättfärdighet och som alla måste bära, som tillitsfullt står inför Guds tron. Tala med era vänner om sanningen och Guds Ords krav. När ni använder den kunskap ni har, kommer Gud att ge er större ljus.      
Det finns grannar, som ni borde arbeta för. Gå till dem i Kristi Ande och försök undervisa dem i Bibelns sanningar. När tillfälle ges, så läs Guds löften för dem och de bevekelsegrunder, som Han håller fram för dem, som går vidare för att lära känna Herren. Förena er med dem i bön, om de är villiga till det. Genom ett sådan fördelaktig gemenskap med era grannar, utför ni Guds verk och arbetar efter Kristi föredöme.     
Vi står ansikte mot ansikte inför de händelser, som föregår Herrens ankomst. I vår tid kommer det an på oss att vara trofasta och att vara uppmärksamma på våra ord och våra gärningar. Låt oss inte leka med de eviga sanningarna. De, som vill vara förberedda inför Kristi ankomst, måste utföra ett omsorgsfullt arbete för evigheten. De har ingen tid att förspilla, eftersom alltings slut är nära. Låt hjärta och sinne helgas genom Ordets sanningar. Ge prov på, att ni förbereder er för evighetens högtidliga händelser.     
Vill inte fäder och mödrar arbeta klokt för sina barn och hjälpa dem att forma rättfärdiga karaktärer? Ni och era barn bör förbereda er på att bestå intagningsproven till de högre prövningarna i skolan där ovan. Utbilda därför dagligen er själva till att lägga bort varje tendens eller vana, som annars skall göra er oförmögna att bestå proven på den stora examensdagen. Låt det kunna ses av dem som ni umgås med, att Kristus är er förebild i allt.     
Låt den undervisning, som ni ger era barn vara enkel. Var säker på, att den blir klart förstådd. De lektioner, som ni lär er från Guds Ord, skall ni lägga fram för deras unga sinnen så tydligt, att de kan förstå det. Genom enkla lektioner hämtade från Guds Ord och deras egen erfarenhet, kan ni lära dem, hur de skall anpassa sina liv efter den högsta normen. De kan redan under barnaåren och i ungdomen lära sig att leva eftertänksamma, allvarliga liv, som kommer att ge en rik och god skörd.     
Som medregenter i det kungarike som är vårt hem, bör fadern och modern visa vänlighet och artighet mot varandra. Deras uppförande borde aldrig strida mot de föreskrifter, som de försöker inskärpa. Föräldrar, försök på allvar att inpränta sann visdom hos era barn - rättfärdighetens visdom. Om ni vill göra detta, så måste ni ge dem ett exempel, som är värt att efterlikna. Om ni försummar detta och era barn inte kan stå emot det onda med hjälp av Guds Ord, vad skall ni då svara, när de står inför himlens domstol, som vittnar om er försumlighet? Hur fruktansvärt kommer det inte att bli för er, när er förlust och ert fel går upp för er, när ni står ansikte mot ansikte inför hela jordens Domare och ser frukterna av er otrohet framför er!     
Jag saknar ord för att kunna beskriva domsscenen för er. Jag kan inte beskriva för er, hur förfärlig besvikelsen kommer att bli på den dagen för dem, som i detta livet har valt att följa sin egen vilja i stället för Guds vilja och väg. Världens låga standard är inte Kristi standard. Världens måttstock för rättfärdighet är inte Hans måttstock. Endast de, som under prövotiden använder sin förmåga till att ära och förhärliga Gud, kommer att höra välsignelsen och välkomsthälsningen från Hans läppar: "Bra, du gode och trogne tjänare... Gå in i din Herres glädje". (Matt. 25:23) Till varje far och mor har Gud gett ett själavinnande uppdrag, som de inte kan lägga över på andra. I detta arbeta är det deras privilegium att från Guds Ord hämta fram det, som skall ge hjälp i varje tid av nöd. Alla dem, som gör det till sitt livsverk att söka Kristi rättfärdighet, väntar ett välkommen till Guds stad, där de kan förenas i triumf - och lovsången över, att livets strid är över. O, om vi som ett folk mer helhjärtat ville värdesätta Ordet, som lär oss denna förunderliga frälsningens väg.  

3 10 1912 Review and Herald Arbetets värdighet   
Trots allt, som är sagt och skrivet om värdigheten med handens arbete, är den känslan allmänt utbredd, att det är av mindre värde. Människors åsikt har för mångas vidkommande ändrat tingens ordning och man har kommit att anse, att det inte är lämpligt för en person, som arbetar med sina händer att inta sin plats bland redliga och redbara män. Folk arbetar hårt för att tjäna pengar och när de genom detta blivit rika, tror de, att deras pengar skall skapa fint folk av deras söner. Men många sådana människor misslyckas med att uppfostra sina söner så, som de själva har uppfostrats till hårt och nyttigt arbete. Deras söner använder de pengar, som har förtjänats genom andras arbete utan att förstå deras rätta värde. På så sätt missbrukar de en begåvning, som Herren avsåg att den skulle användas till att uträtta mycket gott.     
Herrens tankar är inte desamma som människors. Det var inte Hans avsikt, att människan skulle leva i sysslolöshet. I begynnelsen skapade Han människan som en redbar människa, men trots att Adam var rik på allt det, som ägaren av universum kunde ge honom, skulle Adam inte vara lättjefull. Han hade knappt blivit skapad, innan han fick sitt första arbete. Han skulle finna sysselsättning och glädje i att förvalta allt det, som Gud hade skapat. Som lön för sitt arbete skulle hans behov rikligt tillfredsställas av frukterna i Edens lustgård.    
Så länge våra första föräldrar var lydiga mot Gud, var deras arbete i lustgården en glädje och från jorden fick de rikligt av det som de behövde. Men när människan blev olydig, blev hon dömd till att strida mot den säd som Satan sådde och tjäna sitt bröd i sitt anletes svett. Därefter måste han kämpa under slit och umbäranden mot den makt, som han hade överlämnat sin vilja till.     
Det var Guds avsikt att genom hårt arbete lindra det onda, som hade kommit in i världen. Genom slit kunde Satans frestelser göras verkningslösa och det ondas flodvågor hejdas. Och även om arbetet är förenat med bekymmer, trötthet och smärta, är det en ständig källa till glädje och utveckling och ett skydd mot frestelse. Det uppfostrar människan och verkar därmed återhållande på njutningslystnad och ger upphov till flit, renhet och fasthet. På så sätt är det en del av Guds stora plan för vår återupprättelse efter fallet.     
Människor i allmänhet upplever det som att det är nedvärderande att arbeta med sina händer. Ändå kan folk anstränga sig så mycket de har lust till i kricket, baseball eller boxningskamper utan att man ser ned på dem för det. Satan gläder sig, när han ser människor använda sina fysiska och andliga krafter till något, som inte utbildar dem, som inte är nyttigt och som inte hjälper dem som behöver deras hjälp. Medan unga blir experter i sport, som inte har något verkligt värde vare sig för dem själva eller för andra, driver Satan sitt spel om liv och död för deras själar, tar ifrån dem de förmågor som Gud har gett dem och ersätter dessa med sina egna egenskaper. Han anstränger sig för att få folk att ignorera Gud. Han försöker lägga beslag på och uppsluka sinnet så fullständigt, att det inte blir någon plats över till Gud i deras tankar. Han vill inte, att folk skall veta något om sin Skapare och han är mycket nöjd, om han kan få igång verksamheter som sport och teaterföreställningar, som kan förvirra de ungas sinnen, så att Gud och himlen blir bortglömda.    
Ett av de säkraste skydden mot det onda är nyttig sysselsättning. Sysslolöshet däremot är en av de största förbannelserna, eftersom moraliskt fördärv, kriminalitet och fattigdom följer i dess kölvatten. De, som alltid är sysselsatta och som med glädje går till sina dagliga uppgifter, är dugliga medlemmar i samhället. Medan de trofast utför de olika plikter, som ligger på deras väg, gör de sina liv till en välsignelse för sig själva och andra. Flitigt, omsorgsfullt arbete håller dem borta från många av de snaror, som läggs ut av honom som alltid "tänker ut något fuffens som sysslolösa händer kan göra".      
En stillastående damm kommer snart att upplevas som motbjudande, men en bäck med rinnande vatten sprider hälsa och glädje över landet. Den ena är en symbol på den sysslolöse, den andra på den flitige.     
Enligt Guds plan för Israel hade varje familj ett hem på landet med tillräckligt mycket jord att odla. På det sättet försågs de både med medel till och motiv för en nyttig verksamhet och ett själv- försörjande liv. Och ingenting, som människor har kunnat tänka ut, har någonsin överträffat den planen. Detta faktum, att världen mer och mer har avlägsnat sig från den, är till en stor del skuld till den fattigdom och det elände, som finns i dag.    
I Israel betraktades utbildning i ett hantverk som en plikt. Varje far hade plikt att sörja för, att hans söner lärde sig något nyttigt yrke. Till och med de förnämsta männen i Israel blev upplärda i ett hantverk. En kunskap om de plikter, som hör till hushållsgöromål, betraktades som viktiga för varje kvinna. Skicklighet inom nyttiga plikter betraktades som en ära för kvinnor på alla platser i samhället.     
I profetskolorna undervisades inom olika hantverk och många av de studerande tjänade ihop till sitt eget underhåll genom att arbeta med sina händer.     
Den slitsamma väg, som blev anvisad jordens invånare, kan vara hård och tröttsam, men den har ärats genom Frälsarens fotspår. Den som följer denna heliga väg befinner sig på säker grund. Genom förebild och exempel har Kristus upphöjt det nyttiga arbetet. Från sina tidigaste år levde han ett liv i hårt arbete. Den största delen av Sitt jordiska liv tillbringade Han i tålmodigt arbete i timmermannens bod i Nasaret. I en vanlig arbetares gestalt gick Herren på gatorna i den lilla stad, som Han bodde i, då Han gick till och från sitt enkla jobb. Tjänande änglar följde Honom, då Han vandrade sida vid sida med bönder och arbetare utan att vara igenkänd och ärad.     
När Han gick för att genom Sitt arbete bidra till Sin familjs försörjning, ägde Han samma kraft som när Han på stränderna av den Galileiska sjön utspisade femtusen hungriga människor med fem bröd och två fiskar. Däremot använde Han inte Sin gudomliga makt till att göra bördorna i Sitt eget slit och släp lättare. Han hade iklätt Sig mänsklig gestalt med allt det lidande, som det medförde och Han ryggade inte tillbaka för dess hårdaste prövningar och umbäranden. Han levde i en hantverkares hem. Han var klädd i ett grovt klädesplagg. Han umgicks med de lågt stående. Han slet dagligen med tåliga händer. Hans exempel visar oss, att det är människans plikt att vara flitig och att det är hedervärt att arbeta.     
Allt som händer på jorden har ett närmare samband med himlen och står mer direkt under Kristi kontroll, än många inser. Alla goda uppfinningar och framsteg har sitt ursprung i Honom, som ger förunderliga råd och är fulländad i det Han gör. Den skickliga beröringen från läkarens hand, hans kontroll över nerver och muskler, hans kunskap om kroppens sinnrika mekanismer, är den visdom från gudomlig makt och kraft som skall användas till den lidandes bästa. Den skicklighet med vilken snickaren använder sina redskap och smedens styrka, när han arbetar vid sitt städ, kommer alltsammans från Gud. Vad vi än sysselsätter oss med och var vi än befinner oss, vill Han styra våra sinnen, så att vi kan utföra ett fullkomligt arbete. En kristens tro och yrkesliv är, om de uppfattas på rätt sätt, inte två olika saker. De är en och samma sak. Människans och Guds inflytande skall samarbeta i världsliga lika väl som i andliga angelägenheter. Mänskliga och gudomliga krafter måste förenas i alla mänskliga strävanden, i mekaniska arbetsuppgifter och i jordbrukssammanhang, inom merkantila och vetenskapliga företag.     
Det finns bara en medicin mot sysslolöshet och det är att skaka av sig denna lättja som synd, som leder till evig förtappelse och därigenom skrida till verket och använda den fysiska förmåga, som Gud har gett oss. Det enda botemedlet mot ett onyttigt och passivt liv är beslutsam och uthållig ansträngning. Livet har inte getts oss för att tillbringas i overksamhet eller för att tillfredsställa oss själva. Det ligger stora möjligheter framför oss. I den tillgång som fysisk styrka innebär, har en dyrbar förmåga anförtrotts människorna. Den är av större värde än något bankkonto. Den borde också värdesättas högre, eftersom den kan ge ränta och ränta på ränta genom de möjligheter, som den ger människor att leva ett meningsfullt, lyckligt liv. Den är en välsignelse, som inte kan köpas med guld eller silver, fastigheter eller jord. Gud kräver, att den skall användas med förstånd. Ingen människa har rätt att offra denna begåvning för sysslolöshetens förödande inflytande. Alla skall avlägga räkenskap för det kapital, som finns i form av fysisk kraft, lika väl som för det kapital, som finns i pengar.     
Kapplöpningen vinns inte alltid av den snabbe, liksom inte heller den starke alltid vinner striden. De som är skickliga i affärer blir inte alltid framgångsrika och välbärgade. Det är i stället den flitiga och omsorgsfulla handen som gör människan rik. Medan lättja och slöhet bedrövar den Helige Ande och ödelägger sann gudsfruktan, leder det också till fattigdom och brist på tillgångar. Den, som arbetar med slapp hand blir fattig.      
Omdömesgillt arbete är en hälsosam medicin för den mänskliga rasen. Det gör den svage stark, den fattige rik, och den förtvivlade lycklig. Satan ligger alltid i bakhåll, beredd att fördärva dem, vilkas sysslolöshet ger honom tillfälle att tränga in i en eller annan tilltalande förklädnad. Han är aldrig mer framgångsrik, än när han kommer till människor på deras lediga stunder.      
Bland de under, som rikedom för med sig, är ett av de största den moderna uppfattningen, att fysiskt arbete är underlägset. Profeten Hesekiel säger: "Se, detta var din syster Sodoms synd: Högmod, överflöd på mat och bekymmerslös säkerhet utmärkte henne och hennes döttrar. Och hon hjälpte inte den nödställde och fattige." (Hes. 16:49) Här beskrivs för oss de fruktansvärda konsekvenserna av sysslolöshet, som försvagar sinnet, nedvärderar själen och fördärvar förståndet genom att den gör det till en förbannelse, som hade getts oss för att det skulle vara en välsignelse. Det är den arbetande mannen och kvinnan, som ser något stort och gott i livet, och som är villig att bära dess förpliktelser med tro och hopp.     
Ett stort antal av Kristi efterföljare måste ännu lära sig den väsentliga läxa, som handlar om att vara nöjd och arbetsam där de möter livets nödvändiga plikter. Det kräver mer nåd, mer sträng disciplin av karaktären att arbeta för Gud som mekaniker, affärsman, advokat eller jordbrukare och föra in de kristna principerna in livets dagliga verksamheter, än att arbeta som en erkänd missionär på missionsfältet. Det kräver stor andlig kraft att ta sin kristna tro med sig in på arbetsplatsen och kontoret och helga alla de små delarna av det dagliga livet och ordna varje verksamhet så, att den stå i överensstämmelse med Guds Ord. Men det är vad Herren kräver.    
Aposteln Paulus betraktade maklighet som synd. Han lärde sig tältmakaryrket i dess högre och lägre grenar. Under sin tjänst för Herren arbetade han ofta i denna bransch för att försörja sig själv och andra. Paulus betraktade inte den tid som förspilld, som användes på det sättet. Medan han arbetade med sitt hantverk, fick han kontakt med en kategori människor, som han inte hade kunnat nå på annat sätt. Han visade sina kollegor, att skicklighet i de vanliga färdigheterna är en gåva från Gud. Han lärde dem, att Gud bör äras också i det dagliga slitsamma arbetet. Hans arbetshärdade händer var inte på minsta sätt i vägen för hans gripande appeller som kristen präst.    
Gud avser, att alla skall vara medarbetare. Djuret som arbetar hårt motsvarar bättre syftet med dess skapelse än den lättjefulla människan. Gud arbetar hela tiden. Änglarna är medarbetare. De är Guds tjänare för att hjälpa människors barn. De som ser fram emot en himmel i sysslolöshet, kommer att bli besvikna, eftersom himlens hushållning inte ger utrymme för någon uppmuntran till lättja. Däremot utlovas vila åt den trötte och överansträngde. Det är den trofaste tjänaren som hälsas välkommen från sitt arbete till att glädja sig i sin Herre. Han kommer med glädje att lägga av sig sin rustning och kommer att glömma stridens buller i den härliga vila, som är förberedd för dem som segrar vid Golgatas kors.  

24 04 1913 Review and Herald Den sanna församlingen   
Den sanna församlingen kommer att vara lik Kristus. Förlossaren klädde Sin gudomlighet i mänsklighet och kom till vår värld - en värld, som var brännmärkt och fördärvad av syndens förbannelse, en mörkrets och eländets jämmerdal - för att fullborda ett stort verk, så som Han förkunnade det i synagogan i Nasaret: "Herrens Ande är över mig, ty han har smort mig till att predika glädjens budskap för de fattiga. Han har sänt mig till att ropa ut frihet för de fångna och syn för de blinda, för att ge de betryckta frihet och predika ett nådens år från Herren" (Luk 4:18- 19) Varje enskild församlingsmedlem skall representera Kristi karaktär och ande. Genom principer och exempel skall de absolut nödvändiga delarna av sann, sund inflytelserik kristen tro uppenbaras. Kristus skall hela tiden framställas som livets, barmhärtighetens och kärlekens källa."    
Bröder, har vi någon som helst sanning framför andra? Har inflytandet på karaktären något som helst värde för oss? När vi för in den sanningen i våra hjärtan - väver den in i vår karaktär och för ut dess heliggörande principer i våra dagliga liv - då visar vi, att vi tror, att den är värd att kämpa för och att var och en av oss vill kämpa för den tro, som en gång överlämnades till de heliga. Vi skall se på Jesus och ta emot Hans Ande. I vår tid är sinnet benäget att förlora Jesus ur sikte. Vad blir resultatet? Vi vårdar inte Kristi ömhet utan våra hjärtan är hårda och okänsliga. Om Kristus var på jorden idag, skulle Hans högtidliga tillrättavisning till många, som bekänner sig vara kristna och som är församlingsmedlemmar, att vara, att de inte har Jesu sinne, inte är saktmodiga och ödmjuka av hjärtat. När mitt jag upphöjs, kan det inte vara kärlek till de fattiga, ödmjuka och förtryckta.    
Genom att se på Honom förändras vi. Genom grundigt studium och allvarlig betraktelse av Kristi karaktär blir Hans bild återgiven i våra egna liv och en högre harmoni ges vidare till församlingen. Om Guds sanning inte har förvandlat vår karaktär så att den liknar Kristus, så är all vår bekännande kunskap om Honom och sanningen endast som en ljudande malm och en skrällande cymbal.    
 "Hör HERRENS ord, ni Sodomsfurstar, lyssna till vår Guds undervisning, du Gomorrafolk! Vad skall jag med era många slaktoffer till? säger HERREN. Jag är mätt på brännoffer av baggar och på gödkalvars fett, till blod av tjurar, lamm och bockar har jag inte behag. När ni kommer för att träda fram inför mitt ansikte, vem begär då av er att mina förgårdar trampas ner? Bär inte längre fram meningslösa matoffer. Röken av den är avskyvärd för mig. Jag står inte ut med nymånader, sabbater och utlysta fester - ondska tillsammans med högtidsförsamlingar. Min själ hatar era nymånader och högtider. De är en börda för mig, jag är trött på att bära den. När ni räcker ut era händer, döljer jag mina ögon för er.  Även om ni ber mycket, kommer jag inte att lyssna. Era händer är fulla av blod. Tvätta er och gör er rena. Tag bort era onda gärningar från mina ögon. Sluta att göra det som är ont. Lär er att göra det som är gott, sök det rätta. Tillrättavisa förtryckaren, försvara den faderlöses rätt, stöd änkan i hennes sak. Kom, låt oss gå till rätta med varandra, säger HERREN. Om era synder är blodröda, skall de bli snövita, om de än är röda som scharlakan, skall de bli vita som ull. Om ni är villiga att höra, skall ni få äta landets goda. Men om ni vägrar och är motsträviga, skall ni förtäras av svärd, ty så har HERRENS mun talat." (Jes. 1:10- 20)    
Låt alla, som gör anspråk på att hålla buden, se noggrant på denna sak och se, om det inte finns anledning till, att de inte har mer av den Helige Andes utgjutelse. Hur många har inte förgäves upplyft sina hjärtan i bön? De tror själva, att de står högt i gunst hos Gud, men de bortser från det nödvändiga, de vänder det döva örat till de förtrycktas rop om hjälp. De talar skarpt med hårda ord till dem, som behöver en helt annan behandling. På så sätt försyndar de sig dagligen mot Gud med sina hjärtans hårdhet. Dessa plågade gör anspråk på sina medmänniskors medkänsla och intresse. De har rätt att vänta sig hjälp, tröst och kristen kärlek. Men det är inte det, de får. Varje försummelse av Guds lidande barn står uppskrivet i himlens böcker som om det visades fram för Kristus själv. Låt varje medlem av församlingen rannsaka sitt hjärta och utforska sitt sätt att handla för att se, om detta står i överensstämmelse med Jesu ande och gärningar. Ty om det inte gör det, vad kommer han då att säga, när han står inför hela jordens domare? Kan Herren säga till honom: "Kom ni, min Faders välsignade, och tag i besittning det rike som stått färdigt åt er från världens begynnelse."?  

1 05 1913 Review and Herald Den sanna församlingen (en sammanfattning)    
Kristus har identifierat sig med den lidande mänskligheten. Eftersom Han däremot blir försummad i Sina plågade barns hjärtan, kommer alla våra sammankomster, alla våra utannonserade möten och hela den verksamhet som blivit startad för att främja Guds sak, att vara till mycket liten nytta. "Det ena borde ni göra utan att försumma det andra."    
"Du är vägd på en våg och funnen vara för lätt."    
Alla, som skall bli heliga i himlen, måste först vara heliga på jorden. De kommer inte att följa gnistorna från sin egen eld. De kommer inte att arbeta för att bli ärade eller tala tomma ord. Inte heller kommer de att lyfta ett finger för att fördöma eller undertrycka. De kommer i stället att följa Livets ljus, sprida ljus, tröst och mod till var och en, som behöver hjälp, och inte kritisera och förebrå.    
Har Guds sanning blivit överlämnad till oss? Låt oss i så fall försöka göra framsteg i den på varje tänkbart sätt. Det förväntas mer av oss än vi har gjort. Våra gärningar borde stå i överensstämmelse med detta ljus. Det rika, klara ljus, som har lyst på vår stig har gett oss en fördelaktig position och vi borde utnyttja varje möjlighet att göra gott. Kristus kom från den kungliga rättssalen i himlen för att uppsöka och frälsa det som var förlorat och detta skall också vara vårt arbete. Den iver, som vi visar i denna riktning, kommer att visa, hur mycket vi älskar Jesus och våra medmänniskor och hur stor vår duglighet och vår missionsanda är.     
Varje medlem i församlingen har blivit anförtrodd ett arbete och hans helgelse kommer att visa sig i den effektivitet, osjälviskhet, iver, renhet och klokhet, med vilken han utför sitt arbete. Mänsklighetens och religionens sak får inte gå tillbaka. Det förväntas, att det ska ske framsteg hos dem, som har tagit emot ett stort ljus och har många fördelar.    
Församlingen måste vara en arbetande församling, om den skall bli en levande församling. Den skall inte vara nöjd med att bara upprätthålla sitt eget mot syndens och villfarelsens fientliga makter eller med att bara gå framåt med slöa steg. Församlingen skall i stället bära Jesu kors och hålla jämna steg med sin Ledare genom att den vinner nya anhängare längs vägen.    
När vi i sanning tillhör Jesus Kristus, kommer våra hjärtan att vara fulla av saktmod, ödmjukhet och vänlighet, eftersom Jesus har förlåtit oss våra synder. Som lydiga barn skall vi ta emot och högt uppskatta de föreskrifter som Han har gett oss och ta del av de förordningar, som Han har instiftat. Vi skall ständigt försöka lära känna Honom. Hans exempel skall vara vår levnadsregel. De, som är Kristi lärjungar skall fortsätta arbetet, där Han lämnade det och föra det framåt i Hans namn. De skall inte efterlikna någon annan än Honom i ord, ande och gärning. Deras ögon vilar på deras frälsnings Anförare. Hans vilja är deras lag. Och medan de går framåt, uppfattar de alltmer av Hans ansikte, av Hans karaktär och Hans härlighet. De klamrar sig inte fast vid sitt eget jag utan håller fast vid Hans ord, som är Ande och Liv. "Om ni förblir i mitt ord, är ni verkligen mina lärjungar, och ni skall förstå sanningen, och sanningen skall göra er fria." (Joh. 8: 32) De förvandlar sin kunskap om Hans vilja till handling. De hör och gör de saker, som Jesus lär.    
I församlingen finns det arbete för alla, som älskar Gud och håller Hans bud. Ens bekännelse är inte nödvändigtvis ett bevis för, att man är en kristen. De ord man talar är ingen garanti för, att man är en omvänd människa. Hör Kristi ord: "Varför kallar ni mig ´Herre, Herre´, när ni inte gör vad jag säger?" Om det dagliga livet inte står i överensstämmelse med Kristi vilja och gärningar, kan ingen göra anspråk på att vara ett Guds barn och arvtagare till himlen. Der finns en bokstavsreligion, som fariséerna hade, men en sådan religion ger inte världen ett kristet exempel. Det representerar inte Kristi karaktär. De, som har Kristus boende i sina hjärtan, kommer att göra Kristi gärningar. Sådana människor är berättigade till ordets löften. Eftersom de blir ett med Kristus, gör de Guds vilja och visar upp Hans nåds rikedomar. "Då skall HERREN svara, när du ropar till honom. När du ropar, skall han säga: ´Se, här är jag.´" (Jes. 58:9) O, dyrbara löfte! "Om du delar med dig åt den hungrige av det du har och mättar den som lider nöd, då skall ditt ljus gå upp i mörkret och din natt bli lik middagens ljus. Och HERREN skall alltid leda dig; han skall mätta dig mitt i ödemarken och ge styrka åt benen i din kropp. Du skall vara lik en vattenrik trädgård och likna ett källsprång, vars vatten aldrig tryter." (Jes. 58:10-11) I skarp kontrast till de knorrande och klagande onda, skall Guds tjänare sjunga: "Jag vill tacka dig av hela mitt hjärta, inför gudarna vill jag lovsjunga dig. Jag vill tillbe, vänd mot ditt heliga tempel, och prisa ditt namn för din nåd och sanning, ty du har gjort ditt ord stort, utöver allt vad ditt namn hade sagt oss. När jag ropade svarade du mig, du gav mig frimodighet, min själ fick kraft. HERRE, alla jordens kungar skall tacka dig, när de får höra orden från din mun. De skall sjunga om HERRENS vägar, ty HERRENS härlighet är stor. Herren är upphöjd, men han ser till den ringe, han känner den högmodige fjärran ifrån." (Ps. 138:1- 6). Så låt inte något, som liknar stolthed eller storhet i egna ögon, bli närt i hjärtat, ty det kommer att tränga ut Jesus från hjärtat och tomrummet kommer att bli fyllt med Satans egenskaper.  

6 11 1913 Review and Herald I Elias' ande och kraft    
Under de långa århundraden som har förflutit sedan Elias' tid, har berättelsen om hans livsverk fört inspiration och mod med sig till dem, som har blivit kallade att stå för det som är rätt mitt under avfall. För oss, "som har världens slut inpå oss" (1 Kor. 10:11),  har det en speciell innebörd. Historien upprepar sig. Världen i dag har invånare som liknar Ahab och Isebel. I vår tid är avgudadyrkan lika vanlig som på Elias tid. Något yttre altare kanske inte syns till och det kanske inte finns någon bild att vila ögonen på. Ändå är det tusentals, som följer efter den här tidens gudar - efter rikedom, berömmelse, nöjen och angenäma osanningar, som tillåter människor att följa sitt oomvända hjärtas böjelser. Folkmassorna har en felaktig uppfattning om Gud och Hans egenskaper och tjänar en falsk gud i lika hög grad som baalsdyrkarna gjorde. Många, också bland dem som gör anspråk på att vara kristna, har låtit sig påverkas av inflytanden, som alltid är emot Gud och Hans sanning. Därigenom leds de till att vända sig bort från det gudomliga och upphöja det mänskliga.      
Den rådande anden i vår tid är otrons och avfallets ande - en ande, som erkänns som upplyst på grund av att man anser sig ha kunskap om vad som sanning, men som i själva verket är det blindaste övermod.  Mänskliga teorier upphöjs och får ersätta Gud och Hans lag. Satan frestar män och kvinnor till olydnad med löfte om att de skall finna frihet i olydnaden, som kommer att göra dem till gudar. Märkbar är en ande som gör motstånd mot Guds klara Ord, en avgudadyrkande ande som upphöjer mänsklig visdom över gudomlig uppenbarelse. Människor har låtit sina sinnen bli så förmörkade och förvirrade genom att anpassa sig till världsliga seder och världsligt inflytande, att de förefaller att ha förlorat all förmåga  att skilja mellan ljus och mörker, sanning och villfarelse. Så långt har de vikit av från den rätta vägen, att de framhåller några få s.k. filosofers åsikter som mer trovärdiga än Bibelns sanningar. De enträgna bönerna och löftena i Guds Ord, dess varningar mot olydnad och avguderi, - alla är de oförmögna att smälta deras hjärtan. En sådan tro som Paulus, Petrus och Johannes utövade, betraktar de som gamla, mystiska och ovärdiga för modernt tänkande människor.    
I begynnelsen gav Gud Sin lag till människorna som ett medel till att få lycka och evigt liv. Satans enda hopp om att kunna motarbeta Guds avsikt är att leda män och kvinnor till olydnad mot denna lag. Hans ständiga försök har varit att framställa dess lära på ett felaktigt sätt och att förklena dess innebörd. Hans främsta idé har varit att försöka förändra själva lagen, så att människor förleds till att överträda dess föreskrifter, samtidigt som de gör anspråk på att lyda dem.    
En författare har liknat försöket att ändra Guds lov vid ett gammalt spjuveraktigt sätt att vrida en vägskylt åt fel håll vid en viktig vägkorsning där två vägar möts. Den förvirring och de besvär, som detta ofog har fört med sig, har varit stor.    
En vägskylt var uppsatt av Gud för dem som färdas genom den här världen. Den ena armen vid detta vägskäl pekade mot villig lydnad mot Skaparen som vägen till lycka och liv, medan den andra armen visade mot olydnad som stigen till elände och död. Vägen till lycka var lika klart markerad som vägen till fristaden under det judiska rättssystemet. Men på en ond tid för vårt släkte, vände den store fienden till allt gott vägskylten åt motsatt håll, så att stora skaror ända sedan dess har gått åt fel håll.    
Herren instruerade israeliterna genom Moses: "Säg till Israels barn: Mina sabbater skall ni hålla, ty de är ett tecken mellan mig och er från släkte till släkte, för att ni skall veta att jag är HERREN som helgar er. Ni skall hålla sabbaten, ty den är helig för er. Den som vanhelgar den skall straffas med döden, ty var och en som på den dagen utför något arbete skall utrotas ur sitt folk. Sex dagar skall man arbeta, men den sjunde dagen är en sabbat för vila, helgad åt HERREN. Var och en som utför något arbete på sabbatsdagen skall straffas med döden. Israels barn skall hålla sabbaten och fira den släkte efter släkte som ett evigt förbund. Den är ett evigt tecken mellan mig och Israels barn, ty på sex dagar gjorde HERREN himmel och jord, men på sjunde dagen upphörde han med sitt arbete och vilade. " (2.Mos.31:13- 17).    
I dessa ord definerar Herren klart lydnad som vägen till Guds stad, men den syndiga människan har ändrat vägskylten, så att den visar åt fel håll. Han har satt upp en falsk sabbat och förorsakat att män och kvinnor tror, att de lyder Skaparens bud genom att vila på den.     
Gud har förklarat, att den sjunde dagen är HERRENS sabbat. "Så fullbordades himlen och jorden med hela sin härskara". Därefter upphöjde Gud denna dag till ett minnesmärke över Sitt skapelseverk. Genom att vila på den sjunde dagen "från allt sitt verk som han hade gjort", välsignade Gud den sjunde dagen och helgade den. (1 Mos. 2:1-3).    
Under tiden för uttåget ur Egypten, fick sabbaten som förordning en framskjuten plats inför Guds folk. Medan de fortfarande befann sig i slaveri, hade deras arbetsledare försökt tvinga dem att arbeta på sabbaten genom att öka den mängd av arbete som man önskade få utfört varje vecka. Om och om igen hade villkoren för arbetet gjorts hårdare och mer krävande. Men israeliterna befriades från slaveri och fördes till en plats där de ostört kunde iaktta alla Jehovas föreskrifter. Vid Sinai förkunnades lagen. En utskrift av den, på två stentavlor, "skrivna med Guds finger" överlämnades till Mose. (2 Mos. 31:18)  Under nästan fyra års vandring blev israeliterna ständigt påminda om den av Gud förordnade vilodagen genom att mannat uteblev var sjunde dag och genom att den dubbla portion, som föll under tillredelsedagen, på ett mirakulöst sätt bevarades.     
Innan man gick in i det utlovade landet, förmanade Mose israeliterna: "Håll sabbatsdagen så att du helgar den." (5 Mos. 5:12). HERREN bestämde, att Israel, genom att troget iaktta sabbatsbudet, kontinuerligt skulle påminnas om sitt ansvar inför Honom som deras Skapare och Återlösare. Eftersom de skulle hålla sabbaten i rätt anda, kunde avgudadyrkan inte existera. Om emellertid kraven i dekalogens bud skulle sättas åt sidan som om de inte längre gällde, skulle Skaparen bli blortglömd och människor skulle tillbe andra gudar.     
"Jag gav dem också mina sabbater," förklarade Gud, "som ett tecken mellan mig och dem, för att de skulle inse att jag är HERREN som helgar dem." Men "de föraktade mina föreskrifter och följde inte mina stadgar "utan vanhelgade mina sabbater, ty i sina hjärtan följde de sina avgudar." (Esra 20:12, 16). Då Han vädjade till dem att vända om till Honom, drog Han på nytt deras uppmärksamhet till vikten av att hålla sabbaten helig. "Jag , HERREN, är er Gud", sade Han. "Vandra efter mina stadgar och håll mina föreskrifter och följ dem. Håll mina sabbater heliga. Låt dem vara ett tecken mellan mig och er, för att ni skall inse att jag är Herren, er Gud." (Hes. 20: 12, 16, 19, 20).    
I sin fruktansvärda anklagelse av Juda för dess fortsatta avfall, förklarade HERREN: "Mina sabbater vanhelgar du." "Prästerna", sade han, "...blundar för mina sabbater." "Därför utgjuter jag min vrede över dem och gör slut på dem med min förbittrings eld. Deras gärningar skall jag låta komma över deras huvuden."Hes. 22:8, 26, 31.    
När Jerusalem under Nehemjas dagar byggdes upp på nytt, bemöttes brott mot sabbatsbudet med den barska frågan: "Var det inte därför att era fäder gjorde sådant som vår Gud lät alla dessa olyckor komma över oss och denna stad? Och nu drar ni ännu mer vrede över Israel genom att vanhelga sabbaten!" (Neh. 13:18).     
Under sin tjänst på jorden, framhävde Kristus starkt sabbatens bindande krav. I all sin undervisning visade han vördnad för den förordning han själv hade instiftat. På Hans tid hade sabbaten blivit så fördärvad att iakttagandet av den snarare utstrålade själviska och egenmäktiga människors karaktärer än Guds egenskaper. De som gjorde anspråk på att känna Gud framställde Honom på ett felaktigt sätt, men Kristus avvisade deras falska undervisning. Trots att rabbinerna följde Honom med obarmhärtig fientlighet, visade Han inte det minsta tecken på att försöka närma sig deras önskemål, utan gick sin väg rakt fram genom att hålla sabbaten i överensstämmelse med Guds lag.    
På ett språk som inte kunde missuppfattas, vittnade Han om Sin aktning för Jehovas lag. Han sade: "Tro inte att jag har kommit för att upphäva lagen eller profeterna. Jag har inte kommit för att upphäva utan för att fullborda. Amen, säger jag er: Innan himmel och jord förgår, skall inte en enda bokstav, inte en prick i lagen förgå, förrän allt har skett. Den som därför upphäver ett av dessa minsta bud och lär människorna så, han skall kallas den minste i himmelriket. Men den som håller dem, och lär människorna dem, han skall kallas stor i himmelriket." (Matt. 5:17- 19) (<i> Konkluderes</i>)  

6 11 1913 Review and Herald Arbetet med tidskrifter    
Om alla ville erkänna nödvändigheten av att göra sitt yttersta efter sin förmåga i Guds arbete och med en djup kärlek till själar känna en arbetsbörda på sig, skulle vi se hundratals engagerade som aktiva medarbetare, som hittills har varit slöa och ointresserade och inte uträttat någonting. De har känt det som om det inte fanns något av värde i detta arbete med traktater och mission - inget som var värt deras särskilda intresse. Ändå är det ett faktum, att utdelningen av våra broschyrer gör ett större arbete än det som den levande förkunnaren kan göra. Alla kan göra något. Några kan göra mer än andra, men alla bör förstå hur de kan arbeta mest framgångsrikt och metodiskt med att utbreda sanningens ljus genom att sprida våra publikationer. Vi möter gamla och unga som bekänner att de är Guds barn, trots att de inte vuxit ett tum på åratal. Faktiskt kommer en kristen att växa i kunskap om sanningen. Och när han helgas genom sanningen, kommer han att bli mer och mer lik Jesus och mer ivrig efter att frälsa själar, köpta genom Hans blod.    
Våra systrar har haft alltför många ursäkter mot att bära ett ansvar som kräver tankeförmåga och stort andligt engagement. Ändå är detta den disciplin de behöver för att utveckla kristen erfarenhet. De kan vara medarbetare på missionsfältet genom att ha ett personligt intresse för att dela ut traktater och blad som presenterar vår tro på ett rätt sätt. Alla kan inte bege sig utomlands för att arbeta, men alla kan göra något här hemma.<br><i>Mrs. E. G. White. </i>  

20 11 1913 Review and Herald I Elias' ande och kraft (konkluderat)    
Under kristen tid har den store fienden till människans lycka gjort sabbaten i det fjärde budordet till föremål för en speciell attack. Satan säger: "Jag skall motarbeta Gud. Jag skall göra mina efterföljare i stånd att upphäva Guds minnesmärke, den sjunde dagen. På så sätt skall jag visa världen att den dag, som Gud har helgat och välsignat, har ändrats. Den dagen skall inte leva kvar i folkets sinnen. Jag skall utplåna minnet av den. I dess ställe skall jag sätta in en dag som Gud inte kan förorda, en dag som inte kan vara ett tecken mellan Gud och Hans folk.  Jag skall leda dem som accepterar denna dag till att utnämna den som helig, liksom Gud har utnämnt den sjunde dagen.    
Genom min ställföreträdare skall jag upphöja mig själv. Den första dagen skall upphöjas, och den protestantiska världen skall ta emot denna falska sabbat som äkta. Genom att man inte helgar den dag som Gud instiftade, kommer jag att se till att Hans lag utsätts för förakt. Orden: ´ett tecken mellan mig och er från släkte till släkte´, skall tillämpas på min vilodag."    
På det sättet skall världen bli min. Jag skall bli jordens härskare, världens furste. Jag skall kontrollera de sinnen, som jag har i min makt på ett sådant sätt, att Guds sabbat skall bli föremål för särskilt förakt. Ett tecken? Jag skall göra iakttagandet av den sjunde dagen till ett tecken på bristande lojalitet mot jordens auktoriteter. Mänskliga lagar skall göras så stränga att män och kvinnor inte vågar iaktta den sjunde dagens sabbat. Av fruktan för brist på mat och kläder, kommer de att förena sig med världen genom att överträda Guds lag. Jorden kommer helt och hållet att stå under mitt herravälde."    
Genom att införa en falsk sabbat, avsåg fienden att ändra tider och lagar. Men har han verkligen lyckats förändra Guds lag? Orden från andra Moseboks trettioförsta kapitel är svaret. Han, som är densamme i går, i dag och i evighet, har förklarat om den sjunde dagens sabbat: "Den är ett tecken mellan mig och er från släkte till släkte..." "Den är ett evigt tecken." (2 Mos. 31:13, 17).    
Den förändrade vägskylten visar fel väg, men Gud har inte förändrats. Han är fortfarande Israels mäktige Gud. "Se, folken är som en droppe i en spann, som ett dammkorn i en vågskål. Kustländerna lyfter han som ett stoftkorn. Libanons skog räcker inte till offerved, dess djur inte till brännoffer. Alla folk är som ett intet för honom, mindre än intet och idel tomhet anser han dem vara." (Jes. 40:15- 17). Och Han är precis lika nitälskande, när det gäller Hans lag nu, som Han var på Ahabs och Elias tid.     
Men hur ignorerad är inte denna lag! Se hur världen i dag befinner sig i öppet uppror mot Gud! Detta är verkligen en egensinnig generation, fylld med otacksamhet, formalism, förställning, stolthet och avfall. Människor bryr sig inte om Bibeln och hatar sanning. Jesus ser hur man förkastar Hans lag, försmår Hans kärlek och hur man behandlar Hans budbärare med likgiltighet. Han har talat genom Sina nådegåvor, men dessa har inte blivit erkända. Han har talat genom varningar, men dessa har inte uppmärksammats. Den mänskliga själens tempelgårdar har gjorts om till platser för ohelig handel. Själviskhet, avund, stolthet och illvilja - allt sådant håller man fast vid.     
Många tvekar inte att driva med Guds Ord. De som litar på detta Ord precis som det står att läsa, gör man sig lustig över. Det finns ett växande förakt för lag och rdning, som kan spåras direkt tillbaka till brott mot Jehovas klara bud. Våld och brott är resultatet av att man gått vid sidan av lydnadens stig. Lägg märke till förtvivlan och eländet hos mängder av människor som tillber vid avgudarnas altaren och som förgäves söker efter lycka och frid.     
Lägg märke till det nästan universella åsidosättandet av sabbatsbudet. Lägg också märke till den oförskräckta ogudaktigheten hos dem, som stiftar lagar för att säkra första veckodagens påstådda helighet, medan de samtidigt stiftar lagar som legaliserar försäljning av rusdrycker. Med en vishet som går utöver vad som är skrivet, försöker de tvinga människors samveten till lydnad, medan de ger sin sanktion åt en ondska som brutaliserar och förstör de varelser som är skapade till Guds avbild. Det är Satan själv som inspirerar till en sådan lagstiftning. Han vet väl att Guds förbannelse vilar över dem som upphöjer mänskliga lagar över de gudomliga, och han gör allt som står i hans makt för att leda människor in på den breda väg som slutar med undergång.     
Det är något fruktansvärt att sätta en mänskligt uppfunnen sabbat, där vår Herres minnesmärke över skapelsen borde vara. Det är något fruktansvärt när människor tillväller sig själva makten att åsidosätta den dag, som Gud har förklarat för helig och sätter en allmän arbetsdag i dess ställe. Och det är ännu förfärligare att tvinga människor till att respektera och ära denna dag, samtidigt som de, som försöker tvinga fram ett helighållande av denna, trampar sjundedags sabbaten under sina fötter.    
Så länge har människor tillbett mänskliga åsikter och mänskliga seder och bruk, att nästan hela världen följer sina avgudar. Och han som har bemödat sig att förändra Guds lag använder ett bedrägligt knep för att förmå män och kvinnor att ställa upp mot Gud och mot det tecken genom vilket man känner igen den rättfärdige. Men HERREN skall inte alltid tillåta att Hans lag ostraffat överträds och föraktas. Det skall komma en tid då "människornas stolta ögon skall förödmjukas, männens högmod skall bli nerböjt, och HERREN ensam skall vara upphöjd på den dagen." (Jes. 2:11). Tvivel må behandla Guds lags krav med gyckel, hån och förnekelse. Världens ande må förorena de många och kontrollera de få, Guds sak må hävda sin ståndpunkt endast genom stor ansträngning och ständig uppoffring, men till sist skall sanningen triumfera på ett underbart sätt.     
Då Guds verk avslutas på jorden, kommer Hans lags norm att bli upphöjd på nytt. Falsk religion må ha framgång, ondska må finnas i överflöd, kärleken hos många må kallna alltmer, korset på Golgata må förloras ur sikte och mörker må spridas ut över världen som ett bårtäcke. Hela styrkan hos den offentliga trenden må vändas mot sanningen. Plan efter plan må utarbetas för att tillintetgöra Guds fok. Men i den största farans stund kommer Elias Gud att uppväcka mänskliga redskap till att föra ut ett budskap som inte kan tystas ned. I landets folkrika städer och på de platser där människor har gått längst när det gäller att tala mot den Högste, kommer den stränga tillrättavisningens röst att höras. Oförskräckt kommer människor som Gud kallat att skarpt gå tilrätta med kyrkans förening med världen. Med djupt allvar kommer de att kalla män och kvinnor till sig från att iaktta en vilodag som instiftats av människor till att helga den sanna sabbaten. "Frukta Gud och ge honom äran", kommer de att förkunna för varje land, "ty stunden för hans dom har kommit. Tillbe honom som har skapat himlen och jorden, havet och vattenkällorna... Den som tillber vilddjuret och dess bild och tar dess märke på sin panna eller sin hand, han skall själv få dricka av Guds vredes vin, som oblandat hälls i Guds vredes bägare." (Upp. 14:7- 10)    
Gud kommer inte att bryta Sitt förbund och inte heller att ändra det som har utgått från Hans mun. Hans Ord kommer att stå fast för alltid lika oföränderligt som Hans tron. Vid domen skall Hans förbund föras fram, tydligt skrivet med Guds finger, och världen skall anklagas inför den oändliga rättvisans domstol för att ta emot sin dom.     
Gränsen mellan Guds folk som håller buden och de falska gudarnas tillbedjare är i dag liksom på Elias tid klart dragen. "Hur länge skall ni halta på båda sidor?" utropade Elia. "Om det är HERREN som är Gud, så följ honom." (1 Kung. 18:21). Och budskapet för i dag lyder: "Fallet, fallet är det stora Babylon... Gå ut från henne, mitt folk, så att ni inte tar del i hennes synder och drabbas av hennes plågor. Ty hennes synder har nått upp till himlen, och Gud har kommit ihåg hennes brott." (Upp. 18:2, 4, 5).    
Den tid är inte långt borta, när prövningen skall komma till varje människa. Iakttagandet av den falska sabbaten kommer att tvingas på oss. Striden kommer att stå mellan Guds bud och människobud. De som steg för steg har gett efter för världsliga krav och anpassat sig till världsliga vanor kommer då hellre att böja sig för de myndigheter som finns, än att utsätta sig för hån, skymf, hot om fängelse och död. Vid den tiden kommer guldet att skiljas från slagget. Sann rättfärdighet kommer tydligt att skiljas från dess yttre sken. Mången stjärna som vi har beundrat för dess glans kommer då att försvinna ut i mörkret. De som har klätt sig i helgedomens utsmyckning, men inte är klädda i Kristi rättfärdighet, kommer då att framträda i sin egen nakenhets skam.     
Bland jordens invånare, skingrade i alla länder, finns det de som inte har böjt knä för Baal. Liksom himlens stjärnor, som bara syns på natten, kommer dessa trogna att skina när mörker täcker jorden och stor okunnighet vilar över folken. I det hedniska Afrika, i Europas och Sydamerikas katolska länder, i Kina, i Indien och på havets öar och i alla mörka hörn av vår jord har Gud ett fäste av utvalda i reserv, som skall lysa fram mitt i mörkret. För en fallen värld skall de uppenbara den omvandlande kraft som kommer av lydnad för Hans lag. Även nu framträder de i varje land, i varje språk och folk. Under tiden för djupaste avfall, när Satans största ansträngning görs för att förorsaka "alla, små och stora, rika och fattiga, fria och slavar", att under dödshot ta emot tecknet på lojalitet mot en falsk vilodag, kommer dessa trogna, "fläckfria och rena, Guds oskyldiga barn, "att lysa som stjärnor i världen". (Upp. 13:16. Fil 2:15.) Ju mörkare natten är, desto klarare skall de lysa.    
Vilket märkligt arbete Elia skulle ha utfört om han skulle ha försökt räkna Israel vid den tid då Guds dom föll över det avfallna folket! Han kunde bara räkna en enda på Guds sida. Men då han sade: "Jag ensam är kvar, och de försöker ta mitt liv," överraskade honom HERRENS ord: "Jag har lämnat kvar i Israel sjutusen män som inte har böjt knä för Baal." (1 Kung. 19:14, 18).    
Så måtte ingen människa försöka räkna Israel i dag, utan måtte var och en ha ett hjärta av kött, ett hjärta med öm sympati, ett hjärta, som liksom Kristi hjärta, når ut för att rädda en förlorad värld.   

10 09 1914 Review and Herald Skriften är ett värn   
Gud har givit oss sitt Ord för att vi skall kunna bekanta oss med dess läror och för att vi skall veta vad han kräver av oss.  När den laglärde kom till Jesus med frågan: "..vad skall jag göra för att få evigt liv?" -Luk 10:25, hänvisade Frälsaren honom till Skriften och sade: "Vad står skrivet i lagen? Vad läser du där?" -Luk 10:26.  Okunnighet kommer inte att urskulda eller frigöra ung eller gammal från straffet som hör till överträdelsen av Guds lag.  I deras händer finns nämligen en trogen framställning av den lagen, dess principer, och dess anspråk.  Det räcker inte att mena väl; det räcker inte att göra vad någon människa tänker är rätt, eller vad pastorn säger är rätt.  Själens frälsning står på spel, och denne borde själv utforska Skrifterna. Hur stark hans övertygelse än är, hur säker han än är på att pastorn vet vad sanningen är, så är inte detta hans fundament.  Han har en karta som visar varje vägmärke på vägen till himmelen.  Han bör aldrig gissa.    
Varje förnuftig varelses främsta och högsta plikt är att lära från Skriften vad sanning är, och sedan att vandra i ljuset, och uppmuntra andra att följa sitt exempel. Vi bör dagligen studera Bibeln flitigt, väga varje tanke, och jämföra bibelställe med bibelställe.  Med gudomlig hjälp, skall vi bilda våra egna uppfattningar, eftersom vi för oss själva kommer att stå till svars inför Gud.    
Vi bör anstränga sinnets hela styrka i studerandet av Skriften.  Vi bör värva vårt förstånd till att uppfatta Guds djupa sanningar, så långt det för dödliga människor är möjligt.  Ändå får vi inte glömma att ett barns foglighet och underkastelse är den läraktiges sanna anda.  Svårigheter med Skriften kan aldrig bemästras med samma metoder som brukas i brottningen med filosofiska problem.  Vi bör inte börja bibelstudiet med den tilltro till den egna förmågan som så många har när de inträder vetenskapliga områden.  Istället bör vi genom bön förlita oss på Gud med en uppriktig önskan att lära oss vad han vill.  Vi måste komma med en ödmjuk och läraktig anda för att få kunskap från den store Jag Är.  Annars kommer onda änglar att förblinda vårt förstånd, och förhärda våra hjärtan, så till den grad, att sanningen inte gör intryck på oss.    
Många delar av Skriften som lärda män säger är mysterium, eller förbiser som obetydliga, är fulla av tröst och vägledning för den som blivit upplärd i Kristi skola.  En anledning till varför många teologer inte har en tydligare förståelse av Guds Ord är att de blundar för de sanningar som de inte önskar att utöva.  En förståelse av biblisk sanning beror inte så mycket på den intellektstyrka man kommer till studiet med, som på att ha en enda aviskt, en uppriktig längtan efter rättfärdighet.      
Bibeln bör aldrig studeras utan bön.  Endast den Helige Ande kan ge upphov till känsligheten för hur viktigt det är som är lättförståeligt, eller hindra oss från att snedvrida svårförståeliga sanningar.  Det är heliga änglars uppdrag att förbereda hjärtat till att så uppfatta Guds Ord att vi förtjusas av dess skönhet, tillrättavisas av dess varningar, eller inspireras och stärks genom dess löften.  Vi bör göra psalmistens vädjande till vårt eget: "Öppna mina ögon, så att jag ser undren i din undervisning." - Ps 119:18. Frestelser är ofta tillsynes oemotståndliga därför att de frestade, genom försummandet av bön och bibelstudium, inte lika lätt kommer ihåg Guds löften och möter Satan med Skriftens vapen.  Men änglar omger dem som är villiga att lära sig det gudomliga; och i den stora nödens tid, kommer de att påminna dem om just de sanningar som behövs.  På så vis, "..När fineden bryter fram lik en flod, skall HERRENS Ande driva honom på flykten." - Jes 59:19.    
Alla som värdesätter sina eviga intressen bör vara på sin vakt mot skepticismens intrång.  Sanningens själva pelare kommer att angripas.  Det är omöjligt att hålla sig utom räckhåll för sarkasm och spetsfundigheter, den moderna otrons förädiska och förpestade läror.  Satan anpassar sina frestelser till alla grupper.  Han angriper de okunniga med ett skämt eller hån, emedan han möter de pålästa med vetenskapliga argument och filosofiska tankegångar, tillika beräknade att uppväcka misstro eller förakt för Skriften.  Även oerfarna ungdomar företar sig att omärkligt föra in tvivel på Kristendomens grundläggande principer.  Denna ungdomliga trolöshet, ytlig som den är, har ett inflytande.  Många leds så att skämta om sina fäders tro, och göra saker till trots mot nådens Ande.  Många liv som lovade vara Gud till ära och världen till välsignelse, har blivit infekterade av trolöshetens dåliga andedräkt.  Alla som förlitar sig på skrytsama beslut som människor resonerat sig fram till, och inbillar sig att de kan förklara gudomliga mysterium och nå fram till sanning utan Guds visdom, de är intrasslade i Satans snara.     
Vi lever i den mest allvarliga tid i denna världs historia.  Ödet av världens myllrande massor håller på att avgöras.  Vårt egna framtida väl, och också andra själars frälsning, beror på den väg vi nu går in på.  Vi behöver sanningens Andes ledning.  Var och en som följer Kristus bör allvarsamt fråga:  "Herre, vad vill du att jag skall göra ?"  Vi behöver ödmjuka oss själva inför Herren, genom fasta och bön, och meditera mycket på hans Ord, särskilt på det som har med domen att göra.  Vi bör nu söka en djup och levande erfarenhet i det som hör Gud till.  Vi har inte ett ögonblick att förlora.  Livsviktiga händelser äger rum runtomkring oss; vi är på Satans förhäxade mark.  Sov inte, ni Guds väktare; fienden smyger sig nära, redo att, vid vilket som helst ögonblick, om ni skulle bli slappa och sömniga, hoppa på er och göra er till sitt byte.    
Många är bedragna när det gäller deras sanna ställning inför Gud.  De gratulerar sig själva för de felaktiga handlingar som de inte begår, och glömmer att räkna upp de goda och ädla gärningar som Gud kräver av dem, men som de struntat i att göra.  Det är inte nog att de är träd i Guds trädgård.  De skall besvara hans förväntning genom att bära frukt.  Han håller dem ansvariga för allt det goda som de kunnat göra genom den nåd han stärkt dem med, men som de misslyckats med att åstadkomma.  I himmelens böcker står de skrivna som belastningar för landet.  Ändå är inte ens fallet för denna klass helt hopplöst.  Med dem som ringaktat Guds barmhärtighet, och missbrukat hans nåd, vädjar ännu kärlekens tålmodiga hjärta.  "Därför heter det: "Vakna upp, du som sover, och stå upp från de döda, så skall Kristus lysa över dig." Se alltså noga till hur ni lever, att ni inte lever som ovisa människor utan som visa. Ta väl vara på varje tillfälle, ty dagarna är onda." - Ef 5:14-16.    
När prövotiden kommer, skall de som gjort Guds Ord till sitt rättesnöre uppenbaras.  På sommaren finns ingen märkbar skillnad på vintergröna och andra träd; men när vintervindarna kommer, förblir de vintergröna oförändrade, emedan andra träd tappar sina löv.  Likaså kan det hända att man inte nu ser skillnad på en falsk-hjärtad bekännare och en äkta kristen, men tiden är helt inpå oss när skillnaden skall vara uppenbar.  Låt motstånd uppstå, låt trångsynthet och intolerans åter få härska och låt förföljelse flamma upp.  Då kommer den halvhjärtade och hycklande att bli osäker och tappa tron.  Men den som är en sann Kristen, kommer att stå säker som en klippa, med starkare tro och klarare hopp, än i medgångens dagar.     
Psalmisten säger: "..jag begrundar dina vittnesbörd" - Ps 119:99.  "Genom dina befallningar får jag förstånd, därför hatar jag alla lögnens vägar." - Ps 119:104.    
"Lycklig den människa som finner visheten.." - Ord 3:13.  "Han är som ett träd planterat vid vatten och som sträcker ut sina rötter till bäcken. Det fruktar inte om hetta kommer, dess löv är alltid gröna. Det blir inte förskräckt om ett torrt år kommer, och det upphör aldrig att bära frukt." - Jer 17:8    

12 11 1914 Review and Herald Att göra sig beredd för Jesu återkomst    
Sjundedagsadventister bekänner sig tro att denna världens historia är långt gången och lider mot sitt slut. Skulle vi då inte, när slutet närmar sig, visa större iver och entusiasm i vår tjänst för Gud, eller kan vi nu ta det lugnt och spara på energin och istället delta i världens aktiviteter och nöjen? Herren har alltid begärt av sitt folk att de i alla livets skiften skall uppvisa en märkbar skillnad mellan världens människor och sig själva. Även om vi inte skulle leva i ändens tid, så skulle det ändå vara varje kristens plikt att leva upp till sin trosbekännelse och genom att vara föredömen i enkelhet och självförsakelse utgöra en motvikt till icke troende människors stolthet och själviskhet. Hur mycket mer åvilar det då inte vårt folk att visa upp en outtröttlig iver och hängivenhet!    
I både Gamla och Nya Testamentet har Herren uttryckligen anbefallt sitt folk att vara annorlunda än världen, både andligt och praktiskt, att vara en helig nation, ett speciellt folk. Öster är inte längre från väster än ljusets barn är från mörkrets barn i fråga om seder, bruk och andlighet. Denna skillnad kommer att bli ännu mer markerad, mer iögonfallande efter hand som vi närmar oss tidens slut. Det är inte en trosbekännelse, eller ett namn i en församlingsmatrikel som visar vilka som är Guds barn, utan en levande relation till Kristus. Vi måste vara ett med honom, uppfyllda av hans Ande, delaktiga av natur, korsfästa för världen med dess intressen och passioner, förnyade i kunskap och sann helighet.    
Gud förväntar av sina arvingar som han köpt med sitt blod, en helgelse av hela varelsen - en renhet som liknar Kristi renhet, i fullständig överensstämmelse med Guds vilja. "Var därför fullkomliga" är Guds ord till oss, och för att vi ska kunna lyda hans ord, så sände han sin enfödde Son till denna jord för att leva ett fullkomligt liv å våra vägnar. Vi har hans föredöme framför oss och den kraft med vilken han levde sitt liv kan vi också få del av. Vårt ansvar, vår trygghet, vår lycka och användbarhet och vår frälsning uppmanar oss var och en att med största flit söka ta emot Jesu nåd; att vara så nära Gud att vi kan förstå andliga ting och inte vara ovetande om Satans sätt att arbeta. Det mäktiga suget från frestelser kommer att drabba oss alla och om vi inte är som fastklistrade vid den eviga Klippan kommer vi att sugas bort, och bli hjälplösa offer för fienden. Genom att noggrant studera Skriften och innerligt be om gudomlig hjälp måste människan rusta sig att motstå frestelser. Den förvandlande kraften i Guds nåd kommer att forma den som överlämnar sig själv i Guds tjänst, för Gud har givit ett evigt löfte att skänka kraft och nåd till varenda en som överlämnar sig till att bli helgad genom lydnad för sanningen.     
Nu är det dags att bereda sig för Jesu ankomst. Det går inte på ett ögonblick att göra sig beredd att möta honom. Förberedelsen för den allvarliga stunden måste präglas av ett ivrigt väntande och vakande, kombinerat med innerligt arbete.    
Vi lever i en farlig tid, en tid av frestelser och uppgivenhet. Alla utsätts för Satans angrepp och vi borde sluta oss tätare samman för att stå emot hans kraft. Vi borde vara ens till sinnes, säga samma saker och med en mun upphöja Gud. När enhet råder, går församlingen från framgång till framgång, och de olika avdelningarna i Guds verk uppfyller alla sin del i avslutningen av det verk vi har att utföra.    
Det finns många, många i våra församlingar som bara har en begränsad förståelse av den verkliga innebörden i sanningen för vår tid. Jag vädjar till dem att inte nonchalera uppfyllelsen av tidens tecken, som så tydligt visar att slutet är nära. O, hur många som inte har sökt frälsning för sina själar kommer inte snart att bitterligen klaga, "Skördetiden är förbi, sommaren är gången och jag är inte frälst!"    
Vi behöver ödmjuka oss inför Gud, för det finns de i församlingen som inte lyckas utföra det som Herren önskar att de skulle uppnå i själavinnande arbete. De förmåner som han har gett dem, de löften han har ställt, de fördelar som han har skänkt, borde inspirera dem till mycket större iver och hängivenhet än de visar prov på.    
Mina bröder och systrar, är vi villiga att strunta i vårt eget jag? Använder vi vår energi i Mästarens tjänst? Höjer vi ofta våra röster i innerlig bön om kraft från ovan? Är vår tro ren och stark? Har vi lagt bort alla fördomar, alla onda tankar och allt elakt tal? Är vår kärlek riktad mot det som är där ovan, eller rör den sig bara kring detta jordiska? Är våra ögon öppna så de kan se behoven hos dem som finns runt omkring oss? Kan Gud kalla oss trogna väktare?    
Till dem som inte har upptäckt de tillfällen som ges i nuet, vill jag säga: skulle du vilja bryta den förtrollning som binder dig? Skulle du vilja resa dig upp från denna tröghet som liknar dödens törnrosas ömn? Börja nu, vare sig du känner för det eller ej. Engagera dig i personligt arbete för att föra människor till Jesus och till kunskap om sanningen. I sådant arbete kommer du att finna både stimulans och styrka; det kommer att både rycka upp och stärka dig. Genom aktivitet kommer din andliga styrka att få mera liv, så att du med större framgång kan arbeta på din egen frälsning. Dödens dvala vilar över många som bekänner Kristus. Gör allt du kan för att väcka dem. Varna, bönfall, förebrå. Bed att Guds smältande kärlek ska värma och uppmjuka deras tillfrusna hjärtan. Även om de skulle vägra att lyssna, är dina ansträngningar inte förgäves. I dina ansträngningar att vara till välsignelse för andra, kommer du själv att bli välsignad.    
De största i Guds rike är de som älskar Frälsaren alltför mycket för att ge en missvisande bild av honom; som älskar sina medmänniskor alltför mycket för att äventyra deras själar genom att vara ett dåligt föredöme.    
Låt varje församlingsmedlem böja knä inför Gud och innerligt be om Anden. Ropa: "Herre, ge mig mera tro. Låt mig förstå ditt Ord, för där ditt Ord går in där blir det ljust. Förnya mig genom din närvaro; fyll mitt hjärta med din Ande, så att jag kan älska mina syskon såsom Kristus älskar mig."    
Gud kommer att välsigna dem som på så vis förbereder sig för hans tjänst. De kommer att förstå vad det betyder att ha förvissning om Anden, därför att de har tagit emot Kristus genom tron. Kristendom innebär mer än att få sina synder förlåtna. Det betyder att synden tas bort och att livet fylls av Anden. Det innebär att sinnet blir gudomligt upplyst, att hjärtat töms på jaget och fylls av Kristi närvaro. När detta har hänt med församlingens medlemmar, då kommer församlingen att bli en levande, arbetande församling.    
Gud förväntar sig att de som säger sig vara hans barn ska föra andra till honom. På alla håll öppnas många dörrar för oss till att presentera budskapet om den frälsande sanningen. Sanningens säd måste sås vid alla vatten. Till hela världen Ð till alla folkslag och stammar och tungomål och folk - ska budskapet förkunnas. När de som har fått ljus över den alltid närvarande sanningen, utövar en levande tro på Kristus, när de arbetar tillsammans med honom för att vinna människors själar, vilket stort verk kommer då inte att bli utfört! För sådana arbetare kommer Guds änglar att öppna vägar och ge tillfällen, och kommer att samarbeta med människan så att hon inte behöver gå förgäves eller arbeta för intet.    
Förbundets ängel styrker sina tjänare så att de kan vara hans vittnen och bära sanningen till världens alla hörn. Han har skickat ut sina änglar med budskapet. Men som om dessa änglar inte skulle vara snabba nog för att tillfredsställa hans hjärtas längtande kärlek, så ger han Johannes personligen ett budskap som skall ges till alla: "Och Anden och bruden säger: "Kom!" Och den som hör det skall säga: "Kom!" Och den som törstar skall komma. Och den som vill skall fritt få dricka av livets vatten " (Upp 22:17). Han har öppnat en källa för Juda och Jerusalem, och varje medlem i hans församling skall visa sin lojalitet genom att inbjuda de törstiga att dricka av livets vatten. En kedja av levande vittnen skall gå ut med inbjudan till världen. Vill du utföra din del i detta verk? Gud kallar. Vill du lyssna till hans röst, och genom självförsakelse, ta på dig ditt kors och följa honom? När du ser den fara och den nöd som Satan utsätter människor för, så lägg inte all din gudagivna energi på att beklaga situationen utan gör något både för din egen och andras skull. Res på dig, och känn börda för dem som håller på att gå under.    
Låt en varning ljuda över landet. Tala om för människorna att Herrens dag är nära, och att den kommer med hast. Låt ingen förbli ovarnad. Det kunde ha varit vi som varit i de stackares ställe som har gått fel. Enligt den sanning som vi framför alla andra har fått ta emot, är vi skyldiga att dela med oss av densamma till dem.    
Vi har ingen tid att förlora. Mörkrets makter verkar med en intensiv energi och Satan närmar sig med smygande steg för att ta dem som nu sover, som en varg kastar sig över sitt byte. Nu har vi varningar som vi kan ge, ett verk som vi kan utföra nu, men snart kommer det att bli svårare än vi kan tro. Gud hjälpe oss att hålla oss till ljuset, att arbeta med våra ögon fästa på vår Ledare och tålmodigt och uthålligt kämpa på till dess att vi har vunnit seger.     
Herrens återkomst är närmare nu än när vi först kom till tro. Den stora striden närmar sig sitt slut. Varje rapport om katastrofer till lands och till sjöss visar på det faktum att slutet på allting är nära. Krig och rykten om krig vittnar därom. Finns det någon kristen vars puls inte slår snabbare när han eller hon tänker på de stora händelser som ligger framför oss? Herren kommer. Vi hör fotstegen från en Gud som närmar sig, när han kommer för att straffa världen för dess ondska. Vi ska bereda vägen för honom genom att göra vår del i att bereda ett folk för den stora dagen. Det finns inga vädjanden så ömma, ingen lärdom så enkel, inga bud så mäktiga och så beskyddande, inga löften så stora, som de som visar syndaren till den Källa som har öppnats för att skölja bort en människas skuld. Låt såväl vartenda hjärta som varenda hand engageras i det arbete som måste utföras. Från Guds tron kommer uppmaningen, "må varje människa göra sin uppgift, ja, var och en må göra sitt bästa."  

14 03 1878 The Signs of the Times Lagen och evangeliet    
När judarna förkastade Jesus, förkastade de grundvalen för sin tro. I dag gör kristenheten, som bekänner sig till att tro på Kristus, ett fel som liknar det som judarna begick, eftersom de förkastar Guds lag. De som säger att Kristus är deras enda hopp, medan de visar förakt för morallagen och profetiorna, befinner sig inte i en bättre ställning än de vantroende judarna var. De kan inte på rätt sätt kalla syndarna till omvändelse, ty de kan inte på ett förnuftigt sätt förklara för dem, vad de skall omvända sig från. När syndaren blir förmanad att vända om från sin synd, har han rätt att fråga vad han skall vända om ifrån, vad synd är. De som tror på Guds lag, kan svara att synd är lagöverträdelse. Paulus bekräftar detta när han säger att utan lagen skulle han inte ha känt till synden.     
Endast de som tror på morallagens bindande krav, kan förklara försoningen. Kristus kom för att vara medlare mellan Gud och människor för att föra människor tillbaka till Gud och till lydnad för hans lag. Lagen kan inte förlåta den som överträder den. Endast Jesus kan betala syndarens skuld. Men detta faktum att Jesus har betalt den ångrande syndarens skuld, ger inte syndaren rätt att fortsätta att överträda Guds lag, utan han måste i fortsättningen leva i lydnad för den.     
Guds lag existerade före människans skapelse, ty annars skulle inte Adam ha kunnat synda. Lagens principer ändrades inte efter Adams fall, utan de anpassades till människans nya tillstånd. I samråd med sin Far införde Kristus offersystemet. Överträdelsen straffades inte ögonblickligen med döden. Straffen blev överförda till en ställföreträdare, ett offer som skulle vara en skuggbild av det stora och fullkomliga offret, Guds Son. Folkets synd blev bildligt överförd på prästen som utförde offret och var folkets medlare. Prästen kunde inte själv vara ett försoningsoffer för synd och åstadkomma en försoning med sitt liv, eftersom han också var en syndare. I stället för att själv dö, dödade han därför ett felfritt lamm. Syndens straff blev överfört till det oskyldiga djuret, som därmed blev hans omedelbara ställföreträdare och en avbild av det felfria offerlammet, Jesus Kristus. I offerdjurets blod såg den troende människan en avbild av Jesu blod som skulle sona världens synd.     
Om Adam inte hade överträtt Guds lag, skulle offerlagen aldrig ha blivit införd. Evangeliets glada budskap gavs först i förklaringen till Adam om att kvinnans säd skulle krossa ormens huvud. Detta glada budskap överlämnades från generation till generation, till Noah, Abraham och Moses. Kristus själv undervisade Adam och Eva om fräsningsplanen. Denna dyrbara undervisning gömde de i sina hjärtan och överlämnade den senare muntligt till sina barn och barnbarn. På så sätt blev kunskapen om Guds lag bevarad.    
På den tiden levde människan nästan tusen år, och änglarna besökte dem med råd och undervisning direkt från Kristus. En gudstjänst med ett offersystem infördes, och de som fruktade Gud, bekände sina synder för honom, och med tacksamhet och helig tillit såg de fram emot att den klara morgonstjärnan skulle komma, han som skulle leda Adams fallna barn till himmelen, genom omvändelse till Gud och tro på vår Herre och Frälsare, Jesus Kristus. På så sätt blev evangeliet förkunnat genom varje enskilt försoningsoffer, och de som bar fram sina offer, uppenbarade hela tiden sin tro på Frälsaren som skulle komma. Jesus sade till judarna: Om ni trodde Mose, skulle ni tro på mig, ty om mig har han skrivit. Men tror ni inte hans skrifter, hur skall ni då kunna tro mina ord? (Joh. 5:46- 47).    
Men det var icke möjligt för Adam att genom sitt exempel och genom sina förmaningar att hejda den flod av ondska som hans överträdelse hade lett till. Otro fann vägen in i människornas hjärtan. Adams barn är det första exemplet på de två olika inställningar som människan har till Guds föreskrifter. Abel såg i försoningsoffret en avbild av Kristus. Kain trodde inte att detta offer var nödvändigt. Han vägrade att se en avbild av Kristus i det slaktade offerlammet. Han såg inget särskilt värde i blodet från offerlammet. Evangeliet förkunnades både för Kain och för hans bror. Men för Kain blev det en doft av död till död, för att han i offerlammets blod inte ville se människans enda väg till frälsning.     
Genom sitt liv och sin död uppfyllde vår Frälsare alla profetior om sig själv. Han uppfyllde alla förebilder. Han höll morallagen och gjorde den stor och härlig genom att han som människans representant uppfyllde alla dess krav. De judar som omvände sig till Herren och tog emot Jesus som det verkliga offerlammet, det som försoningsoffret hade varit en avbild av, förstod att offertjänstens tid var förbi. Mörkret som låg som en slöja över det judiska systemet, liknade för dem den slöja som täckte den härlighet som strålade ut från Moses ansikte, och som genomlystes av det ljus med vilket Kristus kom till världen för att välsigna människorna.    
När Mose var på berget hos Gud, blev frälsningsplanen, som först blev uppenbarad genom Adams fall, klart framställd för honom. Han fick då veta att ängeln som ledde israeliterna på deras vandring, skulle komma till världen som en människa. Guds käre Son, som var ett med Fadern, skulle göra alla människor som trodde på honom, till ett med Fadern. Moses förstod den sanna innebörden av försoningsoffren. Kristus undervisade honom om evangeliets plan, och evangeliets härlighet upplyste genom Kristus upp Moses ansikte så att folk blev rädda.    
Mose visste inte själv att hans ansikte reflekterade denna härlighet, och han förstod inte varför folk blev rädda, när han närmade sig dem. Han kallade på dem, men de vågade inte se på det förhärligade ansiktet. När Mose fick veta att folk var rädda på grund av denna härlighet, lade han en slöja över sitt ansikte.    
Härligheten som lyste från Moses ansikte var skrämmande för israeliterna eftersom de hade överträtt Guds heliga lag. Detta är en bild av den känsla som finns hos dem som lever i överträdelse av Guds lag. De vill komma bort från Lagens skarpa ljus, det som träffar överträdaren med rädsla. Men för de trogna är lagen helig, rättfärdig och god. De som visar aktning för den, har förutsättning att förstå att Kristi försoning var nödvändig eftersom Faderns lag hade överträtts.    
De som menar att det inte fanns någon Frälsare i det gamla systemet, har en lika mörk slöja över sitt förstånd som judarna som förkastade Jesus. Genom försoningsoffren, som var en avbild av Jesus, visade judarna sin tro på den Messias som skulle komma. Men när Jesus kom och uppfyllde alla profetiorna om den utlovade Messias, och utförde gärningar som bevisade att han var Guds Son, förkastade de honom, och de vägrade att tro till och med på de tydligaste bevisen för vem han var. Kristenheten som bekänner sig till en absolut tro på Kristus, förnekar faktiskt Kristus genom att förkasta det judiska systemet, eftersom det var han som hade gett judarna hela deras system för gudstjänsten.  

13 03 1884 The Signs of the Times Vetenskap och uppenbarelse.   
 "Dårarna säger i sitt hjärta: Det finns ingen Gud." Jordens mäktigaste intelligenser kan icke fatta Gud. Om Han överhuvudtaget uppenbarar Sig för människor, är det genom att dölja Sig Själv i mysterier. Hans vägar ligger bortom vad vi kan förstå. Människor måste alltid söka och alltid lära; och ändå finns det en oändlighet bakom. Kunde de helt och fullt förstå Guds avsikter, Hans visdom, kärlek och karaktär, skulle de inte tro på Honom som ett oändligt väsen och lita på Honom med intresse för sina själar. Om de kunde utforska Honom, skulle Han inte längre stå som den Högste.    
Somliga människor tror att de har gjort underbara upptäckter inom vetenskapen. De citerar lärda mäns åsikter, som om de var ofelbara och de meddelar kunskap om vetenskapliga resultat, som om de var sanningar som inte kan ifrågasättas. Guds ord, som har blivit givet för att lysa upp de tröttas väg i världen, blir bedömt som bristfälligt utifrån denna måttstock. Den vetenskapliga forskning, som dessa människor deltog i, visade sig att vara en snara för dem. Den har fördunklat deras sinnen, så att de har drivits in i skepticism. De känner maktens sötma och i stället för att se på källan till all visdom, triumferar de över den lilla kunskap, som de kan ha samlat. De har upphöjt sin mänskliga visdom i stället för den store och mäktige Gudens visdom och vågat ge sig in i öppet motstånd mot Honom. Det inspirerade Ordet kallar dessa män för "dårar".    
Gud har låtit en flod av ljus strömma ut över världen i form av upptäckter inom vetenskap och konst. När personer som enligt uppgift är vetenskapsmän föreläser och skriver om dessa ämnen utifrån en enbart mänsklig ståndpunkt, kommer de emellertid till klart fel slutsatser. De största intellekt blir förbryllade i sina försök att utreda relationerna mellan vetenskap och uppenbarelse, om de inte är vägledda av Guds Ord i sin forskning. Skaparen och Hans verk ligger bortom deras fattningsförmåga och eftersom de inte kan förklara dessa ting genom naturlagar, uppfattar de Bibelns historia som opålitlig. De, som tvivlar på Det gamla och Det nya Testamentets historiska pålitlighet, kommer att föras ett steg vidare och börjar tvivla på Guds existens. Efter att ha låtit sitt ankare driva i väg är de utlämnade åt att driva runt mellan otrons klippor. Moses skrev under Guds Andes ledning och en korrekt geologisk teori kommer aldrig att göra anspråk på upptäckter, som inte överensstämmer med hans uttalanden. Den idé som många stupar på, att Gud inte skapade materia när världen blev till, begränsar makten hos Israels Helige.    
Många tvivlar på Guds existens och tillskriver naturens krafter oändlig makt, eftersom de inte är i stånd att mäta Skaparen och Hans gärningar med sin egen ofullständiga kunskap. Dessa personer har förlorat trons enkelhet och avlägsnat sig långt från Gud i sinne och tanke. Vi måste ha en säker tro på det gudomliga i Guds heliga Ord. Bibeln skall inte prövas utifrån människors förståelse av vetenskap utan vetenskapen skall prövas utifrån Guds Ords ofelbara norm. När Bibeln talar om fakta i naturen, kan vetenskapen jämföras med det skrivna Ordet och den rätta förståelsen kommer alltid att visa, att de stämmer överens. Det ena motsäger inte det andra. All sanning, oavsett om den berör naturen eller uppenbarelsen, överensstämmer. Vetenskaplig forskning kommer att öppna vidsträckta tanke- och informationsmöjligheter för den verkligt vises sinnen. De kommer att se Gud i Hans verk och kommer att prisa Honom. För dem kommer Han att vara den förste och bäste och deras tankar uppehåller sig vid Honom. Skeptiker, som läser Bibeln för att finna fel, påstår sig i sin okunskap finna motsägelser mellan vetenskap och uppenbarelse. Men människors värdering av Gud kommer aldrig att bli korrekt. Det förstånd, som inte är upplyst av Guds Ande, kommer alltid att förbli i mörker när det gäller Hans makt.     
Andliga ting urskiljs på ett andligt sätt. De som inte har någon levande förbindelse med Gud blir påverkade i en eller annan riktning, de sätter människors meningar främst och Guds Ord i bakgrunden. De griper tag i mänskliga påståenden, att en dom över synd strider mot Guds vänliga karaktär. Genom att uppehålla sig vid denna oändliga godhet försöker de sedan glömma, att det också finns en oändlig rättfärdighet. När vi har rätt uppfattning om Guds makt, storhet och majestät och om människors svaghet, kommer vi inte att bry oss om de kloka antaganden, som framställs av jordens så kallade stora män, som inte äger någonting av Himlens ädelhet i sina karaktärer. Det finns ingenting, som människor skulle prisas eller upphöjas för. Det finns ingen anledning till att förlita sig på de lärdas åsikter, när de är benägna för att värdera det gudomliga utifrån sina egna världsliga uppfattningar. Det enda som är säkert att följa, är åsikter och exempel från dem som tjänar Gud. Ett heligt hjärta uppväcker och intensifierar de andliga krafterna. En levande tro på Gud förmedlar styrka och sinnesro, samt styrka och ädelhet åt karaktären.    
Det finns vetenskapsmän, som menar att de med sin ovanligt stora uppfattningsförmåga är i stånd att förstå Guds visdom, vad Han har gjort eller kan göra. Det är en uppfattning som är i hög grad utbredd, att Han är bunden och begränsad av Sina egna lagar. Antingen förnekar eller ignorerar människor Hans existens eller också försöker de att genom naturlagar förklara allt, även hur Hans Ande verkar på människohjärtat.  På så sätt visar de inte längre någon respekt för Hans namn eller fruktan för Hans makt. Eftersom de tror, att de har uppnått allt, drivs de som tomma skyar och går miste om värdefulle tillfällen att lära känna Gud. De tror inte på det övernaturliga och förstår inte, att naturlagarnas Skapare kan verka utanför dessa lagar. De förnekar Guds krav och försummar sina egna själars intressen, men Guds existens, Hans karaktär och Hans lag är fakta, som människor med de högsta talanger inte på ett genomgripande sätt kan förändra.    
Inspirationens penna beskriver Guds kraft och majestät på följande sätt: "Vem har mätt vattnen i sin kupade hand och tagit mått på himlens vidd med sina utspända fingrar? Vem har samlat stoftet på jorden i ett mätkar, eller vägt bergen på en våg och höjderna i en vågskål? ... Se, folken är som en droppe i en spann, som ett dammkorn i en vågskål. Kustländerna lyfter han som ett stoftkorn.  Libanons skog räcker inte till offerved, dess djur inte till brännoffer. Alla folk är som ett intet inför honom, mindre än intet och idel tomhet anser han dem vara. ... För honom som tronar över världen är dess inbyggare som gräshoppor. Han breder ut himlen som ett flor, spänner ut den som ett tält att bo inunder." (Jes. 40: 12,15-17, 22)    
Naturen är en kraft, men naturens Gud är obegränsad när det gäller kraft. Hans gärningar tolkar Hans karaktär. De som bedömer Honom utifrån Hans händers verk och inte utifrån stora mäns antaganden, kommer att se Hans närhet i allt. De ser Hans leende i det glada solskenet och Hans kärlek och omsorg om människor på höstens rika fält. Till och med jordens prydnader, som ses i det levande gröna gräset och i varje nyans hos de älskade blomstren och hos skogens höga och varierande träd, vittnar om vår Guds ömma och faderliga omsorg och Hans önskan att göra Sina barn lyckliga.    
Den store Gudens kraft kommer att användas till gagn för dem som fruktar Honom. Lyssna till profetens ord: "Vet du inte, har du inte hört att HERREN är en evig Gud, som har skapat jordens ändar? Han blir inte trött och utmattas inte, hans förstånd kan inte utforskas. Han ger den trötte kraft och ökar den maktlöses styrka. Ynglingar kan bli trötta och ge upp, unga män kan falla. Men de som hoppas på HERREN får ny kraft, de lyfter med vingar som örnar. De skyndar sig i väg utan att mattas, de färdas framåt utan att bli trötta." (verserna 28)    
I Guds ord ställs det många frågor, som de mest djupsinniga elever aldrig kan besvara. Uppmärksamhet dras till dessa ämnen för att visa oss hur många saker det finns, också bland vardagslivets vanliga ting, som begränsade människor med all sin skrytsamma visdom aldrig helt kan förstå.    
Alla filosofiska system, som är uttänkta av människor, leder till förvirring och skam, när Gud inte blir igenkänd och ärad. Att mista tron på Gud är fruktansvärt. Välstånd kan inte vara en välsignelse för nationer eller enskilda personer, när tro på Hans Ord en gång har gått förlorad. Ingenting kan vara verkligt stort utom det som strävar mot det eviga. Sanning, rättfärdighet, barmhärtighet, renhet och kärlek till Gud, är oförgängligt. När människor äger dessa kvaliteter, blir de förda in i en nära relation till Gud och är kandidater till den högsta upphöjelse, som människosläktet kan eftersträva. De kommer inte att bry sig om mänskliga lovord och kommer att höja sig över besvikelser, missmod och dispyter och överlägsna påståenden.    
Den som är besjälad av Guds Ande kommer att lära sig den aldrig sviktande tillitens läxa. Då han tar det skrivna Ordet till sin rådgivare och vägledare, kommer han i vetenskapen att finna en hjälp till att förstå Gud, men han kommer inte att bli upphöjd, förrän han i sin egen blinda fåfänga blir en dåre i sina tankar om Gud.  

15 04 1886 The Signs of the Times Guds lags karaktär    
David säger: "HERRENS lag är fullkomlig." - Ps 19:8 (KJV). "Sedan länge vet jag genom dina vittnesbörd att du har fastställt dem för evig tid." - Ps 119:152. Och Paulus vittnar: "Alltså är lagen helig och budordet heligt, rätt och gott." - Rom 7:12.    
Som universums Högste Styresman, har Gud förordnat lagar för styret, inte endast av alla levande varelser, men av alla naturens händelseförlopp. Allting, än stort, än smått, livfullt eller livlöst, står under fasta lagar som man inte kan bortse ifrån. Det finns inga undantag för denna regel; ty ingenting som den gudomliga handen tillverkat har det gudomliga förståndet glömt.  Emedan allting i naturen styrs av naturliga lagar, så är det endast människan, som en intelligent varelse som har förmågan att förstå dess krav, som står till svars för den moraliska lagen.  Till människan allena, kronan på hans skapelseverk, har Gud givit ett samvete för att inse den gudomliga lagens heliga krav, och ett hjärta som kan älska den som helig, rätt, och god; och av människan krävs punktlig och fullständig lydnad.  Ändå tvingar inte Gud henne att lyda.  Han låter henne vara ett i frihet moraliskt ombud.      
Ämnet om människans personliga ansvar har förståtts endast av få; och ändå är det en högst viktig sak. Vi kan var och en lyda och leva, eller överträda Guds lag, trotsa hans auktoritet och få motsvarande straff. Sedan kommer frågan hem till var och en med kraft, Skall jag lyda rösten från Himmelen, de tio orden uttalade från Sinai, eller skall jag gå med mängden som trampar ner den brännheta lagen? För dem som älskar Gud kommer det vara den största fröjd att hålla hans bud, och att göra det som Han ser på med behag.  Men det vildvuxna hjärtat hatar Guds lag, och strider mot dess heliga krav.  Människor stänger sig för det gudomliga ljuset och vägrar att vandra i det såsom det lyser på dem.  De offrar hjärtats renhet, Guds behag, och sitt hopp om Himmelen, för självisk tillfredsställelse eller världslig vinning.    
Psalmisten säger "HERRENS lag är fullkomlig." - Ps 19:8 (KJV). Så underbar i sin enkelhet, sin omfattning och fullkomlighet, Jehovas lag är! Den är så kortfattad att vi lätt kan lägga varje bud på minnet, och ändå så vidsträckt att den uttrycker hela Guds vilja, och innefattar, inte bara de yttre handlingarna, men tankarna och avsikterna, önskningarna och känslorna, i hjärtat.  Männskliga lagar kan inte detta.  De kan behandla endast yttre handlingar. Människan kan vara en förbrytare, och ändå dölja sina ogärningar för männskliga ögon; han kan vara en brottsling,-- en tjuv, en mördare, eller en äktenskapsbrytare,--men så länge han inte upptäcks kan lagen inte fördöma honom som skyldig. Guds lag lägger märke till svartsjukan, avundet, hatet, elakheten, hämnden, begäret, och ärelystnaden som sväller i människan, men som inte funnit uttryck i yttre handling, i avsaknad av tillfälle, inte av vilja. Dessa syndiga känslor kommer att redovisas på den dagen då "Gud skall föra alla gärningar fram i domen, med allt som är fördolt, vare sig det är gott eller ont." - Pred. 12:14.    
Guds lag är enkel och lättförståelig. Det finns människor som med stolthet skryter att de endast tror på vad de kan förstå. De glömmer att det finns mysterier i människoliv och i uppenbarelsen av Guds makt i naturens verk,--mysterier som den djupaste filosofi, den mest omfattande forskning, inte mäktar att förklara. Men det finns inget mysterium i Guds lag. Alla kan fatta de stora sanningar som den inbegriper. Det svagaste intellektet kan begripa dessa regler; den mest okunnige kan reglera livet och forma karaktären enligt den gudomliga måttstocken.    
Om människobarn skulle lyda denna lag enligt sin bästa förmåga skulle de få förståndsstyrka och omdömeskraft att fatta ännu mer av Guds målsättningar och planer. Och denna framgång skulle fortsätta, inte bara i det nuvarande livet, men i eviga tidsåldrar; för hur långt vi än kommer i kunskapen om Guds vishet och styrka, finns det alltid en oändlighet därutöver.    
Den gudomliga lagen kräver att vi älskar Gud över allt och vår nästa som oss själva.  Utan att utöva denna kärlek är den högsta trosbekännelse endast hyckleri. "Du skall älska Herren din Gud av hela ditt hjärta och av hela din själ och av hela ditt förstånd. Detta är det största och främsta budet. Sedan kommer ett som liknar det: Du skall älska din nästa som dig själv. "På dessa två bud" sager Kristus, "hänger hela lagen och profeterna." Matt 22:37-40    
Lagen efterfrågar fullkomlig lydnad. "den som håller hela lagen men bryter mot ett enda bud är skyldig till allt." - Jak 2:10. Inte ett av dessa tio bud kan brytas utan illojalitet mot Himmelens Gud. Den minsta avvikelse från dess krav, genom försummelse eller envis överträdelse, är synd, och varje synd utsätter syndaren för Guds vrede. Lydnad var det enda villkor på vilket det urgamla Israel skulle få löftena uppfyllda som gjorde dem till Guds benådade folk; och lydnad för den lagen kommer medföra lika stora välsignelser till enskilda och nationer nu som det skulle ha medfört för Hebréerna.    
Lydnad för den lagen är livsnödvändig, inte bara för vår frälsning, men för vår egen lycka, och allas lycka som vi har att göra med. "Stor frid äger de som älskar din undervisning ["..din lag.." - se KJV], ingenting kan få dem på fall", säger det inspirerade ordet. - Ps 119:165. Ändå vill den dödliga människan framställa för människorna denna heliga, rätta och goda lag, denna frihetslag, som Skaparen själv har tillpassat människans brister, som ett slaviskt ok, ett ok som ingen människa kan bära. Men det är syndaren som ser på lagen som ett plågsamt ok; det är överträdaren som inte kan se någon skönhet i dess bud. Ty det köttsliga sinnet "underordnar sig inte Guds lag och kan det inte heller." - Rom 8:7    
 "Genom lagen ges insikt om synd" - Rom 3:20, eftersom "synd är brott mot lagen." - 1 Joh 3:4. Det är genom lagen som människor överbevisas om synd; och de måste känna sig som syndare, utsatta för Guds vrede, före de förstår sitt behov av en Frälsare. Satan arbetar ständigt för att minska människors uppfattning av syndens bedrövliga kännetecken. Och de som trampar ner Guds lag under sina fötter arbetar för den store bedragaren; eftersom de förkastar den enda måttstock med vilken de kan definiera synd, och få det att gå hem för överträdarens samvete.    
Guds lag når de hemliga avsikter, som, även om de kan vara syndiga, ofta lätt förbises, men som i själva verket är grunden och provet för karaktären. Den är spegeln i vilken syndaren skall se om han vill ha en korrekt förståelse av sin moraliska karaktär. Och när han ser sig själv vara fördömd av den härliga rättfärdighetsnivån, måste nästa steg för honom vara att ångra sina synder, och söka förlåtelse genom Kristus. Genom att underlåta att göra detta, försöker många att förstöra spegeln som uppenbarar deras brister. De försöker göra lagen ogiltig som pekar ut fläckarna i deras liv och karaktär.    
Vi lever i en tidsålder med mycket ondska. Massor är förslavade av syndiga seder och onda vanor, och bojorna som binder dem är svåra att bryta. Orättvisa, vilseleder världen som en flod. Brott som nästan är för förskräckliga att nämna, begås dagligen. Ändå kommer sådana som påstår sig vara väktare på Sions murar, lära ut att lagen endast var avsedd för judarna, och försvann när de härliga förmånerna kom som välkomnade den evangeliska tidsåldern. Finns det inte ett samband mellan den rådande laglösheten och brottsligheten, och faktumet att församlingstjänare och folk vidhåller och lär ut att lagen inte längre har bindande kraft?    
Guds lags fördömande kraft sträcker sig, inte endast till det vi gör, men till det vi inte gör. Vi skall inte försvara oss själva då vi undviker att göra det som Gud kräver. Vi måste inte bara sluta att göra det som är ont, men vi måste lära oss att göra det som är gott. Se Jes 1:16,17. Gud har gett oss krafter för att de skall utövas genom goda gärningar; och om dessa krafter inte sätts i bruk kommer vi säkerligen att nedtecknas som onda och slöa tjänare. Vi kanske inte har begått allvarliga synder; sådana obehagligheter kanske inte står skrivna om oss i Guds bok; men faktumet att våra gärningar inte står som rena, goda, upphöjda och ädla, som visar att vi inte har utvecklat våra anförtrodda begåvningar, för oss in under fördömelse.    
Guds lag fanns före människan skapades. Den var anpassad för heliga varelsers ställning; även änglar styrdes av den. Efter fallet var rättfärdighetens grundsatser oförändrade. Ingenting togs bort från lagen; inte ett av dess heliga bud kunde förbättras. Och såsom den har funnits från början, kommer den fortsättningsvis finnas genom hela evighetens oändliga tidsåldrar. Psalmisten säger: "Sedan länge vet jag genom dina vittnesbörd att du har fastställt dem för evig tid." Ps 119:115    
Med denna lag, som styr änglar, som kräver renhet i de hemligaste tankarna, önskningarna, och läggningarna, och som för alltid och för evigt står fast (Se Ps 111:8), skall hela världen dömas på Guds dag som snabbt närmar sig. Överträdare kanske smickrar sig själva med att den Högste inte vet, att den Allsmäktige inte betänker. Han kommer inte alltid att stå ut med dem. Snart kommer de få förtjänsten för sina gärningar, döden som är syndens lön; emedan det rättfärdiga folket, som har hållit lagen, kommer att föras genom den himmelska stadens pärleportar, och krönas med odödligt liv och glädje i Guds och Lammets närvaro.  

29 07 1886 The Signs of the Times Kristus och lagen    
Guds lag är oföränderlig. Det var på grund av detta, som Kristus dog, genom att Han tog på Sig överträdarens skuld och gjorde det möjligt för varje botfärdig syndare som ångrade sig att få del av Hans kraft och genom Honom uppnå frid med den Laggivare, som han hade förolämpat.     
 "Synd är överträdelse av lagen" och "syndens lön är döden". Det var synden, som förde döden in i världen. Hade det inte funnits synd, så skulle det inte heller ha funnits någon död. Kristus dog i syndarens ställe för att frälsa honom från det straff, som hans olydnad skulle ha medfört för honom. Om Guds lag hade kunnat förändras eller avskaffas, så hade det inte varit nödvändigt för Kristus att dö, ty döden var inte nödvändig för att avskaffa lagen. Detta, att Gud inte skonade Sin egen oskyldige, älskade Son från det straff, som Han åtog Sig att bära i syndares ställe, är det kraftigaste beviset för, att Guds lags krav inte på minsta sätt, kan skjutas åt sidan, för att överträdarna ska kunna bli frälsta. Vi har alltså i Kristi död ett bevis inte bara på Guds kärlek till syndare, utan också på Hans lags oföränderlighet. Lagen kan inte avskaffas. Inte ett enda bud kunde förändras för att frälsa syndaren eller komma människan till mötes i hennes fallna tillstånd. Men Gud älskade världen så högt, att Han utgav Sin Son till att lida straffen för överträdelse i syndarens ställe.    
Det är genom nåd, som syndaren blir frälst. Han blir rättfärdiggjord av nåd genom Kristi blod. Men Kristus dog inte för att frälsa syndaren i hans synder. Hela världen stod fördömd, skyldig inför Gud. Ty alla har överträtt Hans heliga lag, och de kommer med säkerhet att gå förlorade, om de inte ångrar sig och omvänder sig från sin olydnad och genom tro på Kristus gör anspråk på Hans dyrbara blods förtjänster. Adams och Evas synder medförde, att både de och deras efterkommande gick miste om det heliga hemmet i Eden. De, som fortsätter att leva i överträdelse av Guds lag, kommer aldrig att återvinna det förlorade paradiset. Däremot kan människorna genom Kristi nåd visa den lydnad som krävs, och på nytt få ett hem i det sköna Eden, som skall återställas.       
Det finns somliga, som inte förstår frälsningsplanen, men som använder Kristi död som ett argument för, att Guds lag är avskaffad. Människor, som ger sig ut för att vara lärare, förblindar de okunnigas ögon genom att förväxla den moraliska lagen med ceremoniallagen, och använder skriftställen som talar om ceremoniallagen för att bevisa, att den moraliska lagen har avskaffats. Detta är en förvrängning av Skriften. Det talas om två olika lagar. Den ena är den lag, som handlade om förebilder och skuggor, och som gällde till Kristi tid, men som upphörde att gälla, när förebilden mötte sin motbild i Kristi död. Den andra lagen är Herrens lag. Den är lika varaktig och oföränderlig som Hans eviga tron. Efter korsfästelsen var det en förnekelse av Kristus, när någon jude fortsatte att offra brännoffer och andra offer, som var förebilder för Hans död. Det var det samma som att säga till världen, att de väntade på en Förlossare, som skulle komma, och inte hade någon tro på Honom, som hade gett Sitt liv för världens synder. Ceremoniallagen ägde alltså ingen giltighet längre än till Kristi död.    
Kristi evangelium kastar glans och ära över den judiska tidsåldern. Det kastar ljus över hela den judiska samhällsordningen och ger en innebörd åt ceremoniallagen. Guds tabernakel eller tempel på jorden var en avbild av det verkliga templet i himlen. Alla ceremonier i den judiska lagen var profetiska, en symbolisk framställning av hemligheterna i frälsningsplanen. Denna lags föreskrifter och ceremonier var givna av Kristus, som iklädd en molnstod om dagen och en eldstod om natten var Israels anförare, och denna lag bör behandlas med stor vördnad, ty den är helig. Efter det att den inte längre kunde iakttas, presenterade Paulus den för judarna i dess sanna ställning och värde, och visade dess plats i frälsningsplanen och dess relation till Kristus. Den store aposteln kallar denna lag för ärorik, värdig sin gudomlige Upphovsman. Det som måste avskaffas var ärorikt, men det vara inte denna lag som instiftats av Gud för Hans familjs styrelsesätt i himlen och på jorden, ty så länge som himlarna skall kvarstå, så länge skall Guds lag bestå.    
Kristus kom för att lära människorna frälsningens väg, och vi kan förvänta oss, att om den lag som innehåller de tio budorden inte längre var bindande, eftersom skuggudstjänsten inte längre hade något värde, så skulle Han ha förklarat den upphävd. Om Det gamla Testamentets heliga skrifter inte längre skulle betraktas som vägledande för de kristna, så skulle Han ha undervisat människorna om detta. Men detta var inte Hans verk, som kom för att söka upp och frälsa det förlorade. I sin minnesvärda bergspredikan, i vilken Han för Sina efterföljare förklarade avsikten med Sin mission, förklarade Han uttryckligen, att den moraliska lagen var evig. Hans högtidliga varning till dem, som försummade och föraktade Guds lag, ljuder fortfarande ned till vår egen tid genom dessa ord: "Tro inte, att jag har kommit för att upphäva lagen eller profeterna. Jag har inte kommit för att upphäva utan för att fullborda. Amen säger jag er: Innan himmel och jord förgår, skall inte en enda bokstav, inte en prick i lagen förgå, förrän allt har skett. Den, som därför upphäver ett av dessa minsta bud och lär människorna så, han skall kallas den minste i himmelriket. Men den, som håller dem och lär människorna dem, han skall kallas stor i himmelriket." (Matt. 5:17- 19)    
Dessa är den store Lärarens ord, men många vill gärna förvanska dem, så att de kommer att betyda något helt annat, än vad Kristus ville lära Sina lärjungar och genom dem alla, som skulle komma till tro på Hans namn. Han kom för att uppfylla lagens krav, för att göra den stor och härlig och visa alla, att Gud inte kommer att förlåta överträdaren hans överträdelse. Den Högste kommer att fullborda Sitt ord. Det skall inte vända tillbaka till Honom utan att ha verkat det som Han sänt ut det till.     
När Jesus efter Sin uppståndelse visade Sig för de två lärjungarna på vägen till Emmaus och för dem, som var församlade i Jerusalem, visade Han inte på de mäktiga gärningar, som Han hade gjort, för att därigenom stärka deras tro på Honom som den utlovade Messias. I stället gick Han tillbaka till Mose och profeterna och förklarade för dem, vad Skrifterna hade sagt om Honom. De heliga profeterna hade förutsagt på vilket sätt Han skulle födas, de viktigaste händelserna i Hans liv samt Hans mission, Hans död och uppståndelse, och Jesus inpräntade i lärjungarnas sinnen den sanningen, att dessa profetior hade gått i uppfyllelse genom Hans liv och död. Hoppet tändes på nytt i lärjungarnas hjärtan, då profeternas ord fick nytt liv och ny kraft för dem. De blev villiga att ta emot Jesus av Nasaret som Guds Son, den länge väntade Messias.    
Det råder ingen dissonans mellan det Gamla och det Nya Testamentet. I det Gamla Testamentet finner vi evangeliet om en Frälsare, som skulle komma. I det Nya Testamentet möter vi evangeliet om en Frälsare, som har kommit på det sätt som profeterna hade förutsagt. Medan det Gamla Testamentet alltid pekar framåt mot det sanna offret, så visar det Nya Testamentet, att den Frälsare har kommit, som de symboliska offren hade pekat fram emot. Den judiska tidsålderns dunkla härlighet har blivit avlöst av den klarare och större härligheten i den kristna tidsåldern. Men inte en enda gång har Kristus upplyst om, att Hans första ankomst upphävde Guds lags krav. I Sitt allra sista budskap, som Han ger till Sin församling via Patmos, uttalar Han tvärtemot en välsignelse över dem, som håller Hans Faders lag. "Saliga är de som tvättar sina kläder. De skall få rätt till livets träd och få komma in i staden genom dess portar." (Upp. 22:14)     
Världen är full av bevis på Guds storhet, majestät och godhet, men det starkaste beviset på Hans kärlek till fallna människor har vi i detta, att Han utgav Sin Son, som iklädde Sig människors natur, steg ned till jorden och utförde en tjänares tjänst, smakade livets bittraste smärta och också dog en fruktansvärd och skändlig död, för att vi genom Honom måtte upprättas till att visa lydnad och finna nåd hos Gud och vinna evigt liv. Som vår förebild höll Kristus Sin Faders lag. Liksom Han segrade, kan också vi segra, och Han har gett detta löfte: "Den som segrar skall få sitta hos mig på min tron, liksom jag själv har segrat och sitter hos min Fader på hans tron". (Upp. 3:21) <br><i>Basel, Schweiz</i>.  

4 08 1887 The Signs of the Times Kristi seger i vårt ställe   
När Kristus föddes i Betlehem såg Satan fälten upplysta av mängder av änglars strålande härlighet. Han hörde deras sång " "Ära vare Gud i höjden och frid på jorden, till människor hans välbehag."    
Mörkrets prins såg den häpnad som fyllde herdarnas hjärtan när de bevittnade uppvisningen av gudomlig härlighet och lyssnade till änglahärens sånger. Och visst kunde herdarna darra inför denna uppvisning av förbryllande härlighet som verkade förtrolla deras sinnen. Upprorsledaren själv darrade vid det budskap som framfördes till dem: "Var inte förskräckta! Se, jag bär bud till er om en stor glädje för hela folket. Ty i dag har en Frälsare blivit född åt er i Davids stad, och han är Messias, Herren." Satan hade varit framgångsrik i att genomföra den plan som han hade lagt för att förgöra människorna, och framgången hade gjort honom djärv och mäktig. Från Adams tid hade han kontrollerat människornas sinnen och kroppar, men nu var han förskräckt, för han kände att både hans liv och hans rike var i fara.    
Satan visste att de himmelska budbärarnas sånger som hyllade Frälsarens ankomst till en fallen värld, och den glädje som uttrycktes vid denna stora händelse, inte bådade gott för honom själv. I spädbarnet Kristus såg han en rival, ankomsten av en som skulle bestrida hans makt och kanske störta hans rike, och hans sinne fylldes av dystra aningar. Han ingav Herodes samma känslor och fruktan som störde hans eget sinne, genom att antyda att hans makt och hans rike skulle ges till denna nya kung. På så sätt väckte han Herodes avund och svartsjuka så att han ville förgöra Kristus, och detta ledde till att alla små barn som fanns i Betlehem förintades.    
Men en högre makt var verksam emot planerna från mörkrets prins. Guds änglar omintetgjorde hans avsikter och bevarade den späda Frälsarens liv. Josef varnades i en dröm och uppmanades att fly till Egypten för att han skulle kunna finna skydd för sin dyrbara skyddsling i ett hedniskt land. Satan gäckades men han gav inte upp sina ansträngningar att krossa sin hatade rival. Han följde Jesus från spädbarnsåldern till barndomen, och från barndom till mannaålder, och uppfann vägar och medel för att förleda honom från hans trohet mot Gud och övervinna honom med sina subtila frestelser. Kristi obesudlade renhet i sin barndom, ungdom och vuxen ålder, som Satan inte kunde befläcka, retade honom omåttligt. Alla de frestelsens spjut och pilar som slungades mot Guds Son föll harmlösa vid hans fötter. Och när han fann att han inte hade någon framgång i att rubba Kristus från hans ståndaktighet och integritet eller att skada den unge galliléns fläckfria renhet, betraktade han honom som en fiende som han måste frukta och bäva inför. Ondskans prins var uppretad och rasande över att det kunde finnas en som vandrade på jorden med moralisk styrka att stå emot alla hans frestelser, som motstod alla hans lockande mutor för att förleda honom till synd, en som han inte kunna få makt över för att skilja hans själ från Gud.    
Det fanns en annan som Satan inte kunde avleda från den rätta vägen. Johannes barndom, ungdom och vuxen ålder, hans som kom i Elias ande och kraft för att utföra ett speciellt verk och förbereda vägen för världens Frälsare, utmärktes av fasthet och moralisk kraft. När rösten av denna profet i ödemarken hördes, "Bana väg för Herren, gör stigarna raka för honom!" fruktade Satan för sitt rikes säkerhet. Syndens syndfullhet uppenbarades på ett sådant sätt att människor darrade och blev skräckslagna. Hans makt över många som varit under hans kontroll var bruten, och somliga fann, genom att ångra sina synder, Guds ynnest. De vann moralisk styrka att motstå den store fiendens frestelser.    
När Kristus visade sig för Johannes för att döpas var Satan bland dem som bevittnade händelsen. Han såg blixten flamma från den molnfria himlen. Han hörde Jehovas majestätiska röst som genljöd från himlen och ekade över jorden som åskdunder och kungjorde "Denne är min Son, den Älskade. I honom har jag min glädje". Han såg ljuset från Faderns härlighet som överskuggade Jesu gestalt och så med omisskännlig säkerhet pekade ut den man i folkmassan som han erkände som sin Son. De omständigheter som var förbundna med detta dop var av allra största intresse för Satan. Han visste då med säkerhet att om han inte kunde övervinna Kristus skulle hans makt begränsas framöver. Han förstod att detta budskap från Guds tron bevisade att himlen nu var mer direkt tillgänglig för människan än den hade varit, och det mest intensiva hat väcktes i hans bröst.    
När Satan ledde människan i synd hoppades han att Guds avsky för synd skulle separera honom från människan för alltid och bryta förbindelselänken mellan himmel och jord. När han hörde Guds röst som talade till sin Son från den öppna himlen, var det som ljudet av en själaringning för honom. Den sa honom att nu var Gud på väg att förena människan ännu närmare med sig själv, och ge mer moralisk kraft för att övervinna frestelser och undkomma Satans snärjande påfund. Satan kände mycket väl till den position som Kristus hade haft i himlen som Guds Son, Faderns Älskade, och att Kristus skulle lämna himlens glädje och ära, och komma till denna värld som en människa, fyllde honom med fruktan. Han visste att denna Guds Sons förödmjukelse inte bådade gott för honom.    
Satan kunde inte förstå mysteriet med denna stora uppoffring för den fallna människans skull. Hans själviska själ kunde inte fatta hur det kunde finnas välvilja och kärlek för den bedragna rasen, stor nog för att få Himlens Prins att lämna sitt hem och komma till en värld vanställd av synd och märkt av förbannelsen. Satan visste att himlens värde vida översteg människans förväntningar och uppskattning, och att de värdefullaste skatterna i världen inte kunde jämföras med den. Han hade kunskap som människan inte ägde, om det ofattbara värdet av eviga rikedomar. Han hade upplevt den rena tillfredsställelsen, friden, den upphöjda lyckan och den oförfalskade glädjen i de himmelska boningarna. Han hade förstått, innan sitt uppror, tillfredsställelsen vid Guds fullständiga gillande. Han hade haft en fullständig uppfattning av den härlighet som kringstrålade Fadern, och visste att hans makt inte hade några gränser.    
Den förlust han hade utstått var väl känd för Satan. Och eftersom himlens rikedomar och härlighet var förlorad för honom genom hans uppror, beslutade han sig för att hämnas genom att dra med sig så många som möjligt i sitt fall. Han skulle leda dem att undervärdera himlen, och att sätta sin kärlek till världens ting.    
Tiden hade nu kommit när Satans herravälde över världen skulle bestridas, hans rättigheter ifrågasättas, och han fruktade att hans makt skulle brytas. Han visste genom profetiorna, att en frälsare var förutspådd, och att hans kungarike inte skulle upprättas genom jordisk seger eller med världslig ära och uppvisning. Han visste att profetian förutsade att ett rike skulle upprättas av Himmelens Prins på den jord som Satan själv gjorde anspråk på som sitt territorium. Detta rike skulle omfatta alla världens riken, och då skulle Satans makt och härlighet upphöra, och han skulle få motta sitt straff för de synder han hade fört in i världen och för det elände han hade dragit över mänskligheten. Han visste att hela hans välfärd berodde på hans framgång eller nederlag när det gällde att övervinna Kristus genom sina frestelser, och han använde varje knep han kunde för att förleda honom från sin integritet.    
Människor kan aldrig förstå styrkan i de frestelser som Guds Son fick utstå. Alla frestelser som verkar så plågsamma för människan i hennes dagliga liv, så svåra att motstå och övervinna, utsattes han för i så mycket högre grad som hans enastående karaktär är överlägsen den fallna människans.    
Vår Frälsare var frestad på alla punkter som vi är. Som människans företrädare mötte hans Satans starkaste makt, hans lömskaste frestelser, och segrade å människans vägnar. Det är omöjligt för en människa att frestas över sin förmåga medan hon förtröstar på Jesus, den oändlige Segraren, vars nåd och styrka är tillräcklig för alla våra behov.  

23 03 1888 The Signs of the Times "Förbli i mig."    
Aposteln Paulus skrev: "Det liv jag nu lever i köttet, det lever jag i tron på Guds Son, som har älskat mig och utgivit sig själv för mig". Och när Jesus undervisade sina lärjungar sade han: "Förbli i mig, så förblir jag i er.  Liksom grenen icke kan bära frukt av sig själv, utan endast om den förblir i vinstocken, så kan inte heller ni det, om ni inte förblir i mig."    
Det är inte möjligt för någon att ha praktisk kunskap om denna förening med Kristus, utan att ständigt utöva tro. Tro binder våra själar till honom, och gör oss delaktiga av den gudomliga naturen. Vår andliga tillväxt, vår frid, vår uthållighet, vår ständiga lydnad för Kristi ord, allt beror på det mått av tro vi har på Gud. "Utan tro är det omöjligt att behaga honom", ty vi saknar kraft att utföra någonting utifrån godtagbara motiv, på annat sätt än genom Kristi nåd, och denna nåd kan endast ges genom trons kanal, som öppnar vägen för direkt kommunikation mellan våra själar och Gud. I överensstämmelse med vår tro, är vi i stånd att besegra kungariken, och makter, och andlig gudlöshet i höga ställningar. Egenkärlek kommer inte att tillåtas utbreda sig i det hjärta som utövar levande tro. Synd kommer inte att tillåtas där tron ser hur Gud och änglar iakttar karaktärens utveckling, och överväger moraliskt värde. Evigt liv, Guds gåva genom Jesus Kristus, är en dyrbar verklighet, och synd blir ytterst syndfull och motbjudande. Tro ser "Guds Lamm, som tar bort världens synd" och inser något av Golgatas värde.    
Jesus kom till världen för att frälsa syndare, inte i deras synder utan från deras synder och för att helga dem genom sin sanning. Och om han skall bli en fullkomlig Frälsare för oss måste vi förenas med honom genom en personlig tros handling. Kristus har utvalt oss. Vi har valt honom. Och genom detta val blir vi förenade med honom och bör från och med nu leva, inte för oss själva utan för honom som dog för oss. Men denna förening kan endast bevaras genom ständig vaksamhet, så att vi inte faller i frestelse och gör ett annat val, eftersom vi alltid har vår frihet att välja en annan Herre om vi önskar det. Att vara förenade med Kristus betyder att alltid utan tvekan föredra honom i varje handling och tanke.  I varje del av uppgiften måste det finnas en samstämmighet mellan Frälsaren och den som skall frälsas. Tro vill se kärlek i varje krav från Gud, och vill överlämna viljan åt himlen, i insikt om att "allt samverkar till det bästa för dem som älskar Gud." Vi måste äga denna fullkomliga tillit, om vi blir förenade med Kristus, och till sist är delaktiga med honom i hans härlighet.    
Kristus kommer ständigt att arbeta på vår frälsning. Änglar kommer att få i uppdrag att beskydda dig från motståndarens planer, och att betjäna dig i alla dina behov. Och avsikten med all denna överfödande omsorg måste, från hans sida, vara att frångå all orättfärdighet, och fullkomna helighet i gudsfruktan. Han måste vara uthållig i vaka och bön. Han måste kämpa trons goda kamp, stå emot djävulen så att han måtte fly ifrån honom, och uthärda hårdhet som en god soldat för Kristi kors. Han måste utkämpa en ständig konflikt med osedda fiender, och endast genom Kristus kan han gå segerrik ut ur den. Han måste samla mod för att övervinna de svårigheter som spärrar hans väg, och bygga upp en karaktär av integritet och dygd, genom att för världen vara ett exempel på dess Återlösares karaktär.    
Att "förbli i mig" är ord av största betydelse. Att förbli i Kristus innebär en levande, uppriktig, verksam tro som tar sig uttryck i kärlek och som har ett renande inflytande. Det innebär att vi ständigt tar emot Kristi Ande, ett liv av fullständig överlåtelse till tjänst för honom. Överallt där ett sådant förhållande råder blir följden goda gärningar. Vinträdets liv skall ge sig till känna genom väldoftande och sköna frukter. Den ständiga tillförseln av Kristi nåd skall välsigna dig och göra dig till en välsignelse, till dess att du i likhet med Paulus kan säga: "Nu lever icke mer jag, utan Kristus lever i mig; och det liv som jag nu lever i köttet, det lever jag i tron på Guds Son, som har älskat mig och utgivit sig själv för mig." (Gal. 2: 20.)     
Den heliga föreningen med Kristus skall också förena Guds barn med den kristna kärlekens band. Deras hjärtan är då fyllda av gudomlig kärlek till varandra. "Gud är kärlek och den som förblir i kärleken förblir i Gud, och Gud förblir i honom." "Den som älskar sin broder förblir i ljuset, och i honom finns inget som leder till fall." Känslokyla, oenighet och stridigheter har ingen plats bland Kristi lärjungar. De har tagit emot en tro, de har slutit sig samman för att tjäna en Herre, kämpa samma kamp, sträva mot samma mål och segra i samma verk. De har allesammans blivit återköpta med samma dyrbara blod och har gått ut för att förkunna samma budskap om frälsning; och hur dåligt stämmer inte oenighet och strid bland bröder överens med detta? "Ett nytt bud ger jag er", sade Jesus, "att ni skall älska varandra.  Så som jag har älskat er skall ni också älska varandra."    
De som ständigt hämtar sin styrka från Kristus skall få del av hans Ande. De är då inte vårdslösa med sina ord eller med sitt uppförande. De kommer alltid att vara starkt medvetna om hur mycket deras frälsning har kostat Gud, då han offrade sin älskade Son för deras skull. Händelsen på Golgata skall återigen upprepas för deras inre blick och deras hjärtan skall på nytt gripas och ödmjukt böja sig för denna förunderliga manifestation av Guds kärlek till dem. De ser på andra, som människor som köpts med Kristi dyrbara blod, och de som är förenade med honom skall tyckas ädla, upphöjda och heliga på grund av denna förbindelse. Kristi död på Golgata skulle få oss till att sätta lika stort värde på en människa som Kristus gör. Hans gudomliga kärlek har förhöjt varje människas värde, kvinna och barn. Och om Gud älskade världen så, "att han gav den sin ende Son, för att de som tror på honom inte skall gå under utan ha evigt liv" skulle vi då vara likgiltiga inför andra, och förakta dem som Gud har värderat till ett så gränslöst högt pris? Utan Guds Helige Andes gåva är vi inte lämpliga att delta i det stora och högtidliga verket för vår tid. När vi har den kärlek till själar som Kristus hade, skall vi gå framåt under tårar, vi skall bli Guds medarbetar, vi skall samla med Kristus, och bära värdefull frukt till evigt liv. När vi tänker på att hela himlen är intresserad av frälsningsverket, skulle vi då inte genom meditation och bön på ett mer intelligent sätt söka värdesätta den helgade karaktären av våra förtroendeuppdrag? Hur kan vi fattiga, felbara, fallna varelser, påbörja detta verk utan Guds Andes speciella hjälp och ljus?    
Låt Gud vara din rådgivare. Låt hjärtat i ödmjukhet och underdånighet upplyfta sig till Gud i brinnande, verksam bön för andlig urskillning, för gott förstånd, och en enda avsikt att ära Gud och frälsa människan. Låt bön ständigt komma från uppriktiga läppar inför Kristi närvaro, inför hans Andes upplysning, så att himlens atmosfär kan omge dig, och att jaget och själviska avsikter inte måtte komma in i ditt liv. Herren vill komma nära dem som uppriktigt önskar att komma nära honom.    
Vi lever på i en allvarlig tid, och vi har uppmanats att vara "nyktra och vaksamma". eftersom vår "motståndare djävulen går omkring som ett rytande lejon och söker efter vem han skall sluka. Gör motstånd mot honom, orubbliga i tron, och tänk på att era bröder här i världen utstår samma lidanden." Låt varje själ komma ihåg att den befinner sig i närvaron av hela jordens domare, och att "allt ligger naket och uppenbart för hans ögon. Och inför honom måste vi stå till svars." Våra ord, våra avsikter, våra meditationer, motiven i våra hjärtan, läses som en öppenbok. Varje enskild medarbetares fall blir inregistrerat i himlen. Låt oss tänka på detta. Vill vi att våra tanklösa och lättsinniga yttranden skall höras i änglars närvaro och inför Gud? Vill vi att de stolta ord, som upphöjer oss själva, skall stå kvar i böckerna för att döma oss i domen? Vill vi att våra planer på att upphöja oss själva skall stå skrivna i de ofelbara protokollen? Låt oss alltid komma ihåg att Herren, som gav sitt liv för oss, med intensivt intresse iakttar vår livsväg, och att änglarna bevittnar våra vägar. Sök det enda mål som kommer att leda oss till att förhärliga Gud, och inte jaget. O, att var och en när han frestas måtte säga, som Herren gjorde: "Denna världens furste kommer. I mig finnes inget som hör honom till." Vi vill ur våra hjärtan rycka upp varje planta som inte vår himmelske fader har planterat, så att vi inte leds till ytterst själviska och onaturliga saker. O, att vi måtte få mer av Kristus, och mindre av jaget! O, att arbetarna måtte bli iklädda rättfärdighetens pansar, så att de ständigt måtte bli dragna till frälsningens källa, genom att ta del av den gudomliga naturen, så att de måtte gå vidare som andliga arbetare, med jaget förlorat i vår gudomlige Herre.    
Vår standard är alldeles för låg. Vi måste befria oss från dessa billiga föreställningar om vad som är väsentligt för att göra oss till arbetare för Kristi sak. Vi måste på det hela taget ha högre uppfattningar om vår uppgifts upphöjda karaktär. Vi skall arbeta i den anda som Kristus arbetade i. Vi skall representera honom för världen. Vi behöver i hög grad ödmjuka våra själar inför Gud genom att bekänna och överge våra synder.    
När Jesus undervisade sina lärjungar, när de samlades nära omkring honom, uppstod ett ögonblick ett avbrott, och en sade till honom: "´Se, din mor och dina bröder står här utanför och vill tala med dig´. Han svarade: ´Vem är min mor och vilka är mina bröder?´. Och han räckte ut handen mot sina lärjungar och sade: ´Här är min mor och mina bröder. Var och en som gör min himmelske Faders vilja är min bror och min syster och min mor." Här är den släktskap som existerar mellan Kristus och hans efterföljare. Vi intar denna upphöjda ställning, om vi verkligen gör Guds vilja. Vi skall betrakta oss själva som en del av Kristi familj och vi skall följa honom som tillgivna barn. När vi har blivit upptagna i Guds familj, bör vi då inte hedra vår far och vår släkt? Vi har ingen ursäkt att skylla på, ty genom Jesus kan vi förfoga över all makt i himmel och på jord så att vi kan vandra värdiga vår höga kallelse.    
Satan skall ständigt försöka förringa vår uppfattning eller våra förmåner och vårt ansvar. Han skulle vilja få oss att betrakta Kristi verk som ett vanligt arbete, och få oss att utföra det håglöst och vårdslöst. Han skulle vilja ha oss likgiltiga för de upphöjda och heliga ståndpunkter som måste uppnås i ett kristet liv och en kristen karaktär, men vi måste krossa honom under våra fötter. Vi måste upprätta en klar gränslinje mellan oss själva och fienden, men vi skall öppna våra hjärtan för den helige Andes kraft och inflytande. Vi vill att Satans mörker skall utestängas och himmelens ljus strömma in. Vi skall bli så känsliga för andlig påverkan att Jesu svagaste viskning skall uppfattas av vårt sinne, tills han är i oss, och vi i honom, och lever genom tron på Guds Son.    
Vi behöver bli förfinade, renade från all jordiskhet, tills vi återspeglar bilden av vår Frälsare, och "få del av gudomlig natur, sedan vi kommit undan det fördärv som på grund av begäret finns i världen." Då kommer det att bli en glädje att göra Guds vilja och Kristus kan erkänna oss inför sin Fader och inför de heliga änglarna som de som förblivit i honom, och han kommer inte att skämmas över att kalla oss sina bröder. Men vi bör inte skryta med vår fromhet. Efterhand som vi får en klarare syn på Kristi obesmittade och oändliga renhet måste vi känna på samma sätt som Daniel, då han såg Herrens härlighet och sade: "Jag hade ingen kraft mer kvar." (Dan. 10: 8.) Vi kan inte säga: "Jag är utan synd", förrän denna förgängliga kropp är förvandlad och formad efter hans härlighets kropp. Men om vi ständigt söker följa Jesus har vi det saliga hoppet att få stå inför Guds tron "utan fläck och skrynka eller annat sådant", fullkomnade i Kristus och iklädda hans rättfärdighet och fullkomlighet.  

5 08 1889 The Signs of the Times Evangeliet för både judar och hedningar.    
 "Från Paulus, Kristi Jesu tjänare, kallad till apostel och avskild för Guds evangelium, som Gud har utlovat genom sina profeter i de heliga Skrifterna, evangeliet om hans Son, som till sin mänskliga natur föddes av Davids släkt och som genom helighetens Ande blev med kraft bevisad vara Guds Son alltifrån uppståndelsen från de döda, evangelium om Jesus Kristus, vår Herre. Genom honom har vi fått nåd och apostlaämbete för att bland alla hednafolk föra människor till trons lydnad för hans namns skull. Bland dessa är också ni, som är kallade att tillhöra Jesus Kristus." "Jag skäms inte för evangelium. Det är en Guds kraft som frälser var och en som tror, först juden och sedan greken. Rättfärdighet från Gud uppenbaras i evangelium, av tro till tro, som det står skrivet: <i>Den rättfärdige skall leva av tro</i>. Guds vrede uppenbaras från himlen över all ogudaktighet och orättfärdighet hos människor som i orättfärdighet undertrycker sanningen." (Rom. 1: 1- 6, 16- 18)    
Paulus förklarar, att han var kallad som apostel till att utföra ett särskilt uppdrag. Sanningen hade uppenbarats för honom, så att han kunde predika evangeliet inte bara för judarna, utan också för hedningarna. Han saknade inte (som de falska profeterna) gudomlig fullmakt till att utföra detta uppdrag, att predika Jesus och Honom som korsfäst. Kristus hade själv kallat honom till detta verk, genom att Han uppenbarade Sig för honom från himlen.    
Han skulle dra människornas uppmärksamhet till evangeliet, som Gud hade lovat genom profeternas ord. Han skulle ställa Det gamla Testamentets gudomliga uppenbarelser i ett klart ljus för dem och visa, hur evangeliet lyste för dem under det gamla förbundets tid. Han skulle visa på den sanningen, att både profeterna och apostlarna var vittnen för Kristus om att Han var Messias. På grund av Hans gudomliga natur förklarades Han vara Guds Son, men fariséerna stred alltid mot Kristi gudomlighet. Det stora bevis, som bekräftade Jesu gudomlighet, var Hans uppståndelse från de döda. Det fanns överväldigande bevis för dem, som trodde, ty Han hade blivit sedd ibland dem. De, som inte trodde alla dessa kraftiga vittnesbörd, skulle inte ha blivit överbevisade av aldrig så många vittnesbörd.    
Frälsningens glada budskap blev först förkunnat för de förlorade fåren av Israels hus. De förkastade emellertid Guds dyrbara gåva. Paulus sade: "Men då ni visar det ifrån er och inte anser er själva värdiga det eviga livet, se, då vänder vi oss till hedningarna." (Apg. 13:46) Både judar och hedningar var utan Kristus och befann sig i mörkret. Det var en mycket obehaglig tanke för judarna, att de behövde frälsning. De hade varit Guds egendomsfolk och hade sett på hedningarna med förakt. Kristus presenterades inte bara som Israels hopp och härlighet, utan också som ett ljus som skulle lysa för hedningarna. Detta stred helt mot deras fördomar.    
Guds rättfärdighet uppenbarades i evangeliet. Genom detta klargjordes också på vilket sätt människan skulle bli försonad med Gud. Trots Guds rättfärdighet och skulden hos dem som överträtt Hans lag, så gjordes en plan upp genom vilken lagen kunde bli förverkligad genom Guds Sons stora offer. Offren under det gamla förbundet var förebilder, som hänvisade människorna till Guds Lamm, som skulle dö på Golgata kors. Där mötte förebilden sin motbild i Guds dyrbare Sons död. Från Adams tid pekade under de följande generationerna slaktoffren fram till Kristus, och människornas tro inriktades mot ett offer av evigt värde. Genom tron litade patriarkerna och profeterna på Gud, som talade till dem genom Kristus.    
 "Ty så älskade Gud världen att han utgav sin enfödde Son, för att den som tror på honom inte skall gå förlorad utan ha evigt liv." Han älskade världen så högt, att Han var villig att ge den rättfärdige för den orättfärdige. Han uppenbarade Sin stora och djupa kärlek för Paulus, för att han skulle göra den känd för alla nationer. Frälsningsplanen uppenbarades för honom, och han predikade såväl offentligt som från hus till hus omvändelse till Gud och tro på vår Herre Jesus Kristus. Lagen fördömer, men den kan aldrig förlåta överträdaren. Den botfärdige, troende själen riktar inte blicken mot lagen för att bli gjord rättfärdig, utan mot Jesus, det försonande offer, som kan förmedla Sin rättfärdighet till syndaren och göra hans strävanden godtagbara inför Gud. När vi tar emot Kristus som vår Frälsare, så kan vi bli lydiga barn och hålla alla Guds bud.     
Genom tron inympas vi i det sanna, levande vinträdet. Den tro, som förlitar sig på Kristus, får kraft från Honom, liksom grenarna hämtar sin näring från stammen. Profeten säger: "Men den rättfärdige skall leva genom sin tro." (Hab. 2:4) Denna sanning bör ingå i varje kristens andliga erfarenhet och bör vara det som den rättfärdige lever genom. Den sanna tron växer och blir större och starkare. Den är uthållig i sin verksamhet. Aposteln säger: "Rättfärdighet från Gud uppenbaras i evangelium, av tro till tro." (Rom. 1:17)     
Hedningarna hade inte någon kunskap om Guds lag och hade inte sökt rättfärdighet, utan de, som trodde på Kristus, nådde fram till rättfärdighet genom tron på Honom. De tog emot Guds lag som regeln för karaktären. De icke- troende judarna hade inte uppfyllt lagens rättfärdiga krav, eftersom de förkastade det enda medel, som kunde hjälpa dem att bli rättfärdiga och godtagbara inför Gud. "De känner inte rättfärdigheten från Gud, utan strävar efter att upprätta sin egen rättfärdighet och har inte underordnat sig rättfärdigheten från Gud. Ty Kristus är lagens slut, till rättfärdighet för var och en som tror." (Rom. 10:3-4) Kristus är lagens slut eller mening. Lagen fördömer syndaren och driver honom därigenom till Kristus för rättfärdighet.     
Judarna bekände sig till att tro profeterna och att erkänna Guds lags auktoritet. Men hos den största delen av denna nation handlade det bara om en tro till namnet. Jesus sade till de judiska lärarna: "Om ni trodde Mose, skulle ni tro på mig, ty om mig har han skrivit." (Joh. 5:46) De, som verkligen trodde Lagen och Profeterna, vägleddes genom denna tro till att ta emot Jesus från Nasaret som människornas Frälsare. Hedningarna däremot måste först omvända sig från sin avgudadyrkan till att tro på Kristus, och genom Honom fick de kunskap om Lagen och Profeterna.     
Först måste människan se lagens rättfärdighet eftersom den fördömer synden, därefter måste hon se Guds rättfärdighet genom Kristi förtjänst, genom vilken man kan få syndernas förlåtelse. "Guds vrede uppenbaras från himlen över all ogudaktighet och orättfärdighet hos människor som i orättfärdighet undertrycker sanningen." (Rom. 1:18) Människorna kan ha kunskap om sanningen och ändå inte bli helgade genom sanningen.<br>(<i> Sammanfattas nästa vecka)</i>)   

12 08 1889 The Signs of the Times Evangeliet för både judar och hedningar. (sammanfattning)    
Israels folk hade förts bort från avguderi för att bevara den heliga sanning, som lever för evigt. Kunskapen om den ende sanne Guden gavs till dem. De blev rikt välsignade med gudomliga uppenbarelser, skyddade i symboler och ceremonier, tills förebilden mötte sin motbild i Kristi död. Allting såväl i deras privata som i deras offentliga liv hörde ihop med en uppenbarad religion. Guds lag gavs genom Kristus och framhävde så tydligt både det privata, det sociala och det offentliga livets plikter, att ingen behövde missta sig. En Gud, Skaparen av himmel och jord, framhölls i sabbatsbudet, och Hans vilja skulle vara deras vilja. De, som tillbad den ende sanne Guden, stärktes i andlig kraft och utvecklade en stark och harmonisk karaktär, medan de som tillbad andra gudar förnedrades allt mer, eftersom de upphöjde de mänskliga lidelserna och godkände lasten i sin gudstjänst.    
Israels religion var ett levande ljus från Himlen, vilket sände sina strålar ut över alla livets olika förhållanden. Psalmisten säger: "Han förkunnar sitt ord för Jakob, sina lagar och bud för Israel. Det har han inte gjort för något annat folk". De undervisades inte bara om att Herren skulle tillbes och att Hans heliga lag skulle åtlydas och att dess principer skulle leda dem både i deras privata och offentliga liv, utan också om att deras gudstjänster ägde rum i väntan på en bättre tjänst. Deras tro riktades mot Honom, som skulle komma. I tro väntade de på den stora motbilden. De såg ständigt fram mot Messias´ ankomst, som var förutsagd i profetian.     
Satan var inte overksam under det mosaiska förvaltarskapet. Han frestade hela tiden Guds folk och förförde dem till avguderi. Vid foten av själva det berg, där Herrens härlighet hade uppenbarats i vidunderligt majestät, förde han dem till att tillbe guldkalven, och de föll ständigt på nytt i det grövsta avguderi, därför att de i sina hjärtan hyste otro. Högmod och lust till prakt och nöjen, - allt detta utövade ett kontrollerande inflytande över dem.     
När Kristus kom till världen, hade Satan alltså fyllt människorna med felaktiga föreställningar rörande syftet med Hans ankomst, så att de inte kände igen Guds Son, den gudomlige Frälsaren, trots att de hade blivit så grundligt undervisade om den länge utlovade Messias. Han kom inte på ett sådant sätt, som de i sina stolta hjärtan hade inbillat sig att Han skulle komma. Deras överlägsenhet över andra folkslag bestod av det ljus, som Herren hade gett dem, men när de vägrade att vandra i det, var de inte bättre, utan snarare värre än andra. Deras själviska äregirighet och ringaktning för Guds bud berövade dem de andliga förmåner, som Gud hade gett dem. De visade avund, svartsjuka och hat mot allt, som var rent och heligt. De föraktade Guds Son, som stod mitt ibland dem, och som var mäktig att frälsa eller i grund förstöra. Men deras överträdelse hade nått sin höjdpunkt, när Jesus blev förkastad och korsfäst.    
Under Pauli dagar fanns det män, som bekände sanningen och trots detta levde i orättfärdighet. Det fanns somliga, som gav sig ut för att hålla lagen samtidigt som de överträdde Guds bud. På det sättet omintetgjorde de Himlens heliga bud genom sina bud och exempel. Aposteln visar, hur orättfärdiga dessa människor var, som föraktade hedningarna, för att dessa inte kände lagen, samtidigt som de själva var ogudaktiga och okänsliga för Guds nåd, trots att de hade blivit välsignade med så mycket ljus. De avvek från lagens föreskrifter, som de kände till, men deras fåfängliga hjärtan var så förmörkade genom sin orättfärdiga vandel, att de inte insåg sin egen självmotsägelse. De gjorde anspråk på att vara visa, men blev dårar. Deras hjärtan var så fördärvade, att Gud överämnade dem till deras egna fåfängliga inbillningar.     
De, som känner Guds lag och är högmodiga på grund av denna kunskap, så att de föraktar andra, som är mer okunniga, är inte lagens görare. Aposteln medger, att hedningarna var så förmörkade och syndiga som judarna framställde dem, men Han påminner samtidigt judarna om bristerna i deras egen karaktär. Han säger: "Därför är du utan ursäkt, du människa, vem du än är som dömer. När du dömer en annan fördömer du dig själv. Du som dömer handlar ju på samma sätt. Vi vet att Guds dom med rätta drabbar dem som handlar så." De, som bekände sig till Gud och fördömde hedningarnas gärningar, fördömde därigenom sig själva, eftersom de var skyldiga till liknande gärningar. Han ställer frågan: "Menar du att du skall komma undan Guds dom, du människa, när du dömer dem som handlar så. Och själv gör på samma sätt? Eller föraktar du hans stora godhet, mildhet och tålamod och förstår inte att det är hans godhet som för dig till omvändelse?" (Rom. 2:1- 2, 3- 5)     
Hedningarna kommer att bli dömda efter det ljus, som har getts dem, efter de intryck, som de i naturen har tagit emot av sin Skapare. De har tankeförmåga och kan urskilja Gud i Hans skapelse. Gud talar till alla människor genom Sin försyn i naturen. Han uppenbarar för alla, att Han är den levande Guden. Hedningarna kan sluta sig till, att det som är skapat, inte kan ha fallit på plats och gett upphov till något som har en viss avsikt utan en Gud, som har gett upphov till allting. De kunde genom att tänka på orsak och verkan inse, att det måste ha funnits en första orsak, en vis Grundläggare, som inte kan vara någon annan än den evige Guden. Guds ljus i naturen lyser oupphörligt i hedendomens mörker, men många, som ser detta ljus, ärar inte Herren som Gud. De tillåter inte, att förnuftet leder dem till att erkänna sin Skapare. De förnekar Herren och ställer fram stumma avgudar för att tillbe dem. De gör skurna bilder, som föreställer Gud, och tillber Hans skapade verk som ett delvis erkännande av Honom, men de vanärar Honom i sina hjärtan.     
Herren tilldelar dem nåd och välsignelse oupphörligt. De tar del av Himlens rika överflöd, och ändå är de inte tacksamma för de nådegåvor och välsignelser, som talar till dem om Gud. De värdesätter inte sin himmelske Faders kunskap, nåd och tålamod. De försöker inte bli befästa i sanningen, och deras syndiga inbillningar leder dem bort på mörkrets stigar. När man försummar sanningen, fylls sinnet med villfarelse. Män, som själva gör anspråk på att vara visa samtidigt som de inte känner Gud, blir dårar och tillber bilder av djur, krypande saker och sina egna händers verk.   

9 09 1889 The Signs of the Times Trons enkelhet.   
[<i>* Kvällssamtal i Chikago, 6 april, 1889.</i>]<p>"Bed och ni skall få, sök och ni skall finna, bulta och dörren skall öppnas för er. Ty var och en som ber, han får, och den som söker, han finner, och för den som bultar skall dörren öppnas." (Matt 7:7- 8)    
Det är många, som inte känner till trons enkelhet. De anstränger sig mycket för att förstå, hur man kan ha tro, och de menar, att man måste ha en känsla som fyller en med entusiasm, en stor, upphöjd glädje, innan man kan ha någon tro. Men om de fick, vad de önskade, så skulle det inte vara något bevis på, att de hade tro. Vad är tro? - Det är helt enkelt att ta Gud på orden. Det är att lita på att Gud kommer att göra precis det som Han lovar. Vi kunde uträtta  mycket mer gott, än vi nu gör, om vi ville handla i överensstämmelse med de villkor, som Gud har satt upp i Sitt Ord, och villkorslöst förtrösta på Honom. Det är otron, som ger upphov till det ljumma tillstånd i församlingen, som Gud har beskrivit i brevet till Laodicea. Inget är mer vidrigt för oss än ljumt vatten. Att denna bild används, då vårt tillstånd beskrivs, visar tydligt, hur Herren ser på vår brist på tro och kärlek och vår likgiltighet.    
Hela himlen iakttar oss. Vi är ett skådespel för världen, för änglar och människor. Änglarna förväntar sig, att vi skall uträtta mycket mer, än vi gör, med tanke på vad Gud har gjort för oss. De har med förundran sett det stora offer, som Kristus frambar för att befria oss från syndens slaveri och göra det möjligt för oss att genom Hans rättfärdighet få lov att sitta på Hans tron. Han har ställt Guds kraft till vårt förfogande genom Sitt blods förtjänst. Vi kan bli delaktiga av den gudomliga naturen, så varför skulle inte himlen se på oss med sorg och besvikelse, när vi är ljumma i våra gudstjänster? Vi ägnar uppmärksamhet åt världens mindre viktiga angelägenheter, samtidigt som vår själs frälsning behandlas som något, som är mindre viktigt. Gud har gett oss krafter och förmågor, som vi skall använda på bästa sätt i Hans tjänst. Han har gjort det möjligt för oss att hålla fast vid Hans gudomliga armar, för att vi skall bli starka i Hans kraft. Men med alla dessa stora gåvor och förmåner inom räckhåll är vi ändå nöjda med att vara overksamma i Hans tjänst. Vi kan inte arbeta på vår egen frälsning, om vi inte växer till i tro och kärlek.    
En person vill visa all den tro, som han har. Om han tror, att vi verkligen lever i de sista dagarna, så kommer han att använda sin tid och sina förmågor till att tjäna Gud. Han kommer inte att vara nöjd med att gräva ner sina talenter i jorden eller använda dem till att främja den här världens obeständiga intressen. Han kommer att försöka få den kraft, som endast Gud kan ge. Det viktigaste för honom är att se till, att han har en levande kontakt med himlen, så att  han kan utföra sin plikt mot sina medmänniskor och mot sin Gud. Varje dag och varje timme kommer han att ha i tankarna, att han arbetar för Gud, och att han är Jesu Kristi medarbetare.    
Alla våra förmågor är en gåva från Gud. Han har gett oss förstånd med den avsikten, att vi skall använda det till att vara verksamma i vår ställning och förhärliga Honom. Om vi använder vår förmåga enbart för att förhärliga oss själva, så gör vi inte Guds vilja. Gud gav Nebukadnessar förstånd, men denne kung använde sina talenter till att upphöja sig själv. Han gick omkring i den stora staden och sade: "Se, detta är det stora Babel som jag har byggt upp till ett kungavälde genom min krafts styrka, min härlighet till ära!" (Daneil 4:27) Han glömde bort att ära Gud, och Gud tog ifrån honom hans förstånd, så att han måste uppehålla sig bland markens djur och äta gräs som en oxe. Denna historia om Nebukadnessar återger Skriften för att visa oss, vad det blir av en människa, när Gud tar bort förståndets dyrbara gåva. Gud kan ta bort själens förmågor och inte låta något annat bli kvar i människans hjärta än den instinkt, som finns hos djuren på marken.    
Herren vill, att vi skall uträtta det bästa, vi kan. Han vill, att vi skall använda våra själsförmögenheter så, att vi kan nå upp till Guds lags höga norm. Han vill, att vi skall bevara Hans lag som vår ögonsten. Himlen är intresserad av varje enskild människa, eftersom var och en av oss är köpt med Kristi blod. Vi är Kristi egendom. Aposteln säger: "Eller vet ni inte att er kropp är ett tempel åt den Helige Ande, som bor i er och som ni har fått av Gud, och att ni inte tillhör er själva? Ni har blivit köpta och priset är betalt. Så förhärliga då Gud i er kropp!" (1 Kor. 6:19- 20)    
Himlen gör allt, som den möjligen kan göra, för att vi skall kunna vinna seger och arbeta på vår egen frälsning, medan Gud verkar i oss både vilja och gärning för att Hans goda vilja skall ske. Det är vår förmån att leva så, att vi en gång kan sitta med Jesus på Hans tron, så att Kristus får se de återlösta, som Hans själ fått utstå en vedermöda för, och bli mättad.    
Skall de talenter, som Gud har gett dig här, ära Honom i den tillkommande världen? Det kommer an på dig att avgöra. Gud har fastställt de villkor, på vilka du kan bli frälst i Hans rike. Frälsaren säga: "Saliga är de som tvättar sina kläder. De skall få rätt till livets träd och få komma in i staden genom dess portar." (Upp. 22:14) Om du genom Kristi nåd uppfyller dessa villkor, så skall du få se konungens oförlikneliga skönhet och behag. Du skall få se himlens härlighet och till sist fatta vad "den vida mer överflödande och eviga betydelsen av ära och härlighet" är, som kommer att ges till den som vinner seger. Vill du få se de eviga rikedomar, som har reserverats i himmelriket för dem, som genom Guds makt blir bevarade genom tron? Det är en fråga, som var och en av oss måste besvara för sig själv.    
Om vi kommer till Gud och känner vår egen intighet, inser att vi är hjälplösa utan Kristus och måste ha den kraft, som endast Gud kan ge, så kommer vi inte att bli besvikna. Kommer Gud att ge oss en sten, när vi ber Honom om bröd? Nej, Han kommer att av Sin rikedoms fullhet ge oss det vi saknar. Jesus har ställt jordens och himlens krafter till vårt förfogande. Han har förenat Sin gudom med mänskligheten. Han kom till vår jord som en sorgens man och väl förtrogen med smärta, för att vi skulle kunna få evig glädje i Hans eviga rike. Bör vi inte ge Gud allt, som Han kräver av oss? Om du har smakat den välsignade frid och glädje, som är i tron, så gör, vad du kan, för att föra andra till källan med det levande vatten, som du har druckit ur. Upphöj Jesus. Hans blod har köpt oss. Han vädjar till vår fördel. Kristus kommer att ikläda oss Sin rättfärdighet.  

24 03 1890 The Signs of the Times Tron gör inte lagen om intet   
Kristi blod blev utgjutet för att sona för synd och rena syndaren. Vi måste gripa fatt i förtjänsten hos Kristi blod och tro att vi har liv genom hans namn. Låt icke Satans villfarelser förföra Dig. Du blir rättfärdiggjord endast genom tron, men tron på Kristus fritar Dig inte från plikten att hålla Guds oföränderliga lag, som är lika helig som hans tron. Tron är väldigt viktig, men äkta tro iståndsätter ägaren till att bära Andens frukt.    
Synd är överträdelse av lagen och ingen människa kan bli frälst i synd. Syndaren måste ångra sig inför Gud och bli lydig mot Guds lag genom tron på Kristus. Tron är handen, som griper tag om den Allsmäktige. När vi genom Kristi nåd gör det, som överensstämmer med lagen och är rätt, håller vi Guds bud. Till sådana personer har Gud gett sitt ord på att han skall göra stora saker. Liksom Daniel kan Du bekänna Din synd och dagligen komma till Gud med Dina böner. Oavsett hur intensivt Du känner Dig vara fattig och ovärdig samt felande, är det Ditt privilegium att ta till Dig Guds löften. Du kan få den nåd och hjälp som Kristus ensam kan ge Dig. Gud kan lika litet glömma ett av sina barn som försöker att vara lydigt mot hans heliga krav, som han kan glömma sig själv. Skriften förklarar, att Frälsaren har tecknat oss på sina handflator och att han alltid minns oss.     
En impuls, en känslomässig övning, är inte tro eller helgelse. Helgelse är att göra allt det som Gud pålägger oss. Somliga av Er har inte gjort det, eftersom Ni har vänt bort blicken från Jesus och har betraktat Er själva. Några har utestängt Kristus från sitt liv, eftersom de har känt sin egen ovärdighet. Men Kristus dog på korset på Golgata för de orättfärdiga och ovärdiga. Om Ni ser på honom, kommer Ni då att gå förtappade? Nej, Ni skall se och leva. Du som känner, att Din insats är ovärdig och full av ofullkomligheter, Du som är sliten och bär på tunga bördor, Jesus ber Dig om att komma till honom, så att Du kan finna ro för Din själ. Jesus önskar, att Du skall bära hans ok och lyfta hans bördor, och han säger att hans ok är milt och hans börda är lätt.    
Noa var en som förkunnade rättfärdighet. Men alla hans varningar föraktades av människorna, som de riktades till. Sanningen kommer aldrig att vara omtyckt i världen, för världen är fientligt inställd mot Guds lag. Världen är full av synd, full av falskhet, full av överträdelse. Jesus förkunnade trofast sanningen, med glädje och allvar samt utövade självförnekelse. Flockades världen under hans banér? Nej. När blev sanningen mött med ett mer avgjort och starkt avvisande, än på Kristi tid? Om vi ser till att ha ett rätt förhållande till Gud, så att vi kan undervisa om sanningen och helgas genom den, kommer vi inte alltid att lyckas i våra ansträngningar för andra. Vi måste överlåta följderna på Gud och inte störta oss själva i förtvivlan, därför att människorna förhärdar sina hjärtan och förkastar Skriftens tydligaste lära. Vi måste hålla fast vid vår tro och stärka själen, genom att helhjärtat lita på Guds löften. Då kan Du säga: "Jag vet, att jag är en ovärdig medarbetare, men jag litar på Kristi rättfärdighet. Jag ber bara om förtjänsten hos Kristi blod. Jag vet att jag är en syndare, men Kristi blod renar från all synd." Vi måste ära Gud, genom att tro på hans löften.    
Det finns vissa, som har vunnit en väldigt bra erfarenhet, som har varit starka i tron, som vet vad det betyder att tro på Gud, och deras tro har blivit tillräknad dem som rättfärdighet. Men Satan har arbetat för att göra dem modlösa och bryta deras fasta grepp om Gud. Fastän moln har omslutit dem, har Herren inte övergett dem. Herren kommer att lyfta upp dem, ge dem fysisk styrka och uppmuntra och återuppliva deras tro. Om vi skall kunna bevara vår tro till änden, måste vi utkämpa en ständig strid mot Satan mitt i all modlöshet, som pressar sig på oss. Vi måste vända bort blicken från oss själva, ty Jesus är vårt enda hopp. Själen måste säga: "Han är min. Jag tänker aldrig släppa taget om hans arm. Han kommer att välsigna mig. Det renande blodet kommer att utöva sin verkan på min själ."    
Sak samma vilka vanskligheter vi möter, vet Jesus allt om dem. Vi kan berätta allt om dem för vår medkännande Frälsare. Han känner med oss i alla våra svagheter, och han rörs av känslorna vi erfar i våra skröpligheter. Låt oss ta med oss våra bördor till honom och lita på honom, så kommer vi att se hans frälsning. Om vi ber om det, om vi tror det, kommer vi att tilldelas hans Andes himmelska gåva. Sträck ut händerna i tro i dag, för Jesus av Nasaret går förbi. Sänd upp Din innerliga bön och ropa: "Stanna kvar hos oss, vi behöver ha Dig här, Din kärlek och Din förlåtelse." Han kommer inte att gå förbi Dig, utan kommer att stanna kvar hos Dig och välsigna Dig.    
Herren är villig att ge var och en av Er en rik erfarenhet. Han vill, att just Du skall bli i stånd till att värdesätta kunskapen om sanningen han har gett Dig och uppskatta de dyrbara tecknen på hans kärlek. Han önskar att ge Dig ändå större bevis på sin kärlek, ändå flera tydliga svar på Dina böner, en djupare och närmare bekantskap med honom. Herren har en uppgift åt var och en. Om Du lever upp till Dina upphöjda privilegier, kommer Du att få en större tro. Kom ihåg, att tro inte är känslor. Vi är benägna, att mäta våra religiösa framsteg utifrån våra känslor. Men våra känslor är inte en måttstock, som vi kan använda för att bedöma detta. "Tron är en övertygelse om det man hoppas, en visshet om det man inte ser." De, som tidigare ägt moraliskt mod till att försvara sanningen, borde nu vara starka i Herren och i kraften från hans styrka. Vi har ett arbete att utföra för Mästaren, och vi bör ikläda oss hela rättfärdighetens rustning. När Satan påminner Dig om Din ovärdighet, kan Du ge honom rätt. Men samtidigt kan Du hänvisa till en Frälsare, som hyser omsorg och som kommer att frälsa till det yttersta alla, som kommer till Gud genom honom. Tala tro, tala hopp och mod och träd in i ljuset. Det är genom att betrakta skönheten hos Kristi karaktär, som vi blir förvandlade till hans avbilder. Vänd bort blicken från mörkret, bortse från Dig själv och titta på Din omsorgsfulle Återlösare, och låt Din själ bli inspirerad genom tro och bön. Släpp in Jesus i Ditt liv och ge plats åt dygderna hos hans sinnelag i Din karaktär.    
Vi skall icke ge efter för Satans förslag. Det är hans plan att förföra Dig, antingen genom att smickra Din fåfänga, eller genom att se till att Du blir modlös för att Du grubblar på Din ovärdighet. Han kommer att försöka att omge Dig med sådana, som kommer att förvirra Din tro och bryta Din förbindelse till Gud. Men Du bör hålla fast vid en helig tillit till Gud och fortsätta att ha en kristen karaktär som stämmer överens med Din religiösa tro. Du bör vara ödmjuk, men likväl stå fast, glad till sinnet, men samtidigt from, så att Du inte godtar synden i någon som helst form.    
I hemmet bör Du visa tålamod, förbarmande och kärlek. Du måste uppträda varsamt, med klokskap och på ett fullkomligt sätt. Du bör börja och avsluta varje dag med bön och vara full av tro och tacksamhet till Gud. Välj Dina ord med omsorg, så att de är passande, kryddade med salt. Då kommer Din själ att hela tiden sträcka på sig för att nå högre upp. Om detta är Din inställning, kommer Guds frid inte att vara en tillfällig gäst, utan en gäst som stadigt håller till hos Dig och som härskar i Ditt hjärta. Guds Ande kommer att mjuka upp själen och göra den lugn samt förädla karaktären. Vad är sund fromhet annat än en välbalanserad erfarenhet? Vi måste ha mer tro. Själens uttalande borde lyda: "Eftersom Jesus lever, skall jag också leva." I Kristus har vi frihet, och om vi alltid ser på honom i tro, kommer vi att ha en välsignad visshet om hans närvaro. Men i fall vi förvränger hans kärlek och kraft, kommer vi att vanära Gud. Det är vår stora förmån, att alltid ha Jesus som vår hjälpare.  

7 09 1891 The Signs of the Times Kristi soldater    
Vi är Kristi soldater och vi måste ha en varaktig tro på vår store Ledare, och "ha blicken fäst på Jesus, trons upphovsman och fullkomnare". (Hebr. 12: 2) Vi har en gemensam fiende också, till och med vår motståndare djävulen. Det finns ett utomordentligt stort behov av vist uttänkta planer och omsorgsfull ledning av Guds sak och verk, så att alla måtte utkämpa den goda striden med tillit och frimodighet och aldrig lida nederlag.    
 De meniga i en armé måste lyda order. De har ofta plikter att utföra, utan att kunna se vad de syftar till. De förs ibland till farliga platser när de inte får veta orsaken till förflyttningen. Så är det också I Kristi armé. Vi måste lita på vår store Ledare, vi måste vara beroende av Hans vägledning, och Han kommer att rädda oss ur varje fara, på ett segerrikt sätt i varje strid.    
 De bästa soldaterna är de som har tränats, som är intelligenta, trogna, tappra och pålitliga. En soldat behöver tänka. Genom rätt disciplin borde han skaffa sig försiktiga och noggranna vanor. Träningen av alla förmågor, vare sig de är mentala eller fysiska, och förmågan att använda alla krafter, är väsentliga för dem som vill vinna seger. Om det förhåller sig så i jordisk krigföring, hur mycket mer väsentligt är då inte en sådan förberedelse för dem som är Kristi soldater. De måste inse att de inte tillhör sig själva utan Gud.    
Den strid som vi är engagerade i är huvudsakligen mental. Det sinne som är mest grundligt tränat  kommer att utföra den mest godtagbara insatsen. De soldater kommer att bli utmattade, vilkas krafter på grund av långvarigt missbruk nästan blir oförmögna att träna. Det är mycket farligt för en som säger sig vara en Kristi soldat att vara oerfaren, ineffektiv och oförmögen att ge en verklig, allvarlig, uppriktig tjänst åt Herren. Kristi tjänare borde söka förstå vår tids krav. Stridens villkor är inte desamma som de var för åratal sedan, eftersom större ljus har lyst över oss, och stora och högtidliga varningar har nått oss. Om vi inte har en förståelse för de tider som vi lever i, kan vi trots de bästa avsikter begå stora misstag, and stå i vägen för verkets framåtskridande. Anspråken på de kristna är desamma nu som alltid, - fullkomlig lydnad, - men Satans attacker är mer bedrägliga. Hans stridsmetoder är så annorlunda än vad som förväntas, att om inte sinnena är skärpta för att förstå hans planer, kommer vi inte att vara förberedda för försvar. Satan har många listiga agenter som kommer att använda sig av alla sätt för att angripa dem som försvarar Guds lags krav. De kanske inte möter dem i öppen strid, med argument, men kommer med all sin kraft att vara verksamma för att tvinga dem in på farliga platser, för att inskränka deras privilegier and friheter, och att utsätta dem för förargelser på andra vägar.    
 Av alla människor på jordens yta, skulle Kristi tjänare inte under några omständigheter lämna sina förmågor outvecklade. Ju större uppgiften är, och ju mer värdig den Mästare är som vi tjänar, desto effektivare borde Hans tjänare vara. De som vill ära Gud, vill ge Honom den allra bästa and mest noggranna tjänst deras kraft förmår. Gud kräver att varje förmåga skall vara i sitt bästa skick när det gäller bildning och styrka. Under det gamla systemet tilläts inte människor att lägga det som var lemlästat eller halt eller blint på Hans altare.  Och skall män och kvinnor i den kristna tidsåldern nöja sig med att offra åt Honom en bristfällig tjänst, som är resultatet av ett outvecklat intellekt och förstånd, och förmågor som är lamslagna och outbildade på grund av lättja eller därför att de inte använts? Gud kallar på bättre tjänst och högre arbete än vi ger Honom. Kristus säger, "Om någon vill efterfölja mig, skall han förneka sig själv och ta sitt kors på sig och följa mig." (Matt. 16:24)    
 Soldater som är inbegripna i strid måste möta svårigheter och umbäranden. De får mat som inte är lagad. Ofta i begränsade kvantiteter. De får göra långa marschen, dag efter dag, på svårframkomliga vägar och under brännande sol. De får tälta på natten, sova på bar mark, med enbart himlavalvet som betäckning, utsatta för ösregn och kall frost, hungriga, svaga, utmattade, ibland stående som en måltavla för fienden, ibland i dödlig sammandrabbning. På det sättet lär de sig vad umbäranden innebär. De som tar värvning i Kristi armé förväntas också att utföra svåra arbetsuppgifter och att tåligt uthärda plågsamma umbäranden för Kristi verk. Men de som lider med Honom skall också regera tillsammans med Honom. Ty vem av oss har gått in i tjänsten för att förvänta sig livets bekvämligheter och förmåner och att vara lediga när vi vill och sova på den post som utgör vår plikt, och så utsätta Guds verk för kritik? Den som älskar lättja kommer inte att utöva självförnekelse och tålig uthållighet och när människor förväntas vidta mäktiga åtgärder för Gud, är dessa inte beredda att svara: "Här är jag, sänd mig!"(Jes. 6:8) Tungt och påfrestande arbete måste utföras, men saliga är de som är beredda att utföra det, när de kallas. Gud vill inte belöna män och kvinnor i nästa värld för att de försökt att leva bekvämt i det här livet. Vi är nu på slagfältet. Det finns ingen tid att vila, ingen tid för lättja, ingen tid för självtillfredsställelse. När en förmån uppnåtts, måste ni kämpa på nytt. Ni måste fortsätta att övervinna och besegra, och samla ny kraft för nya strider. Varje seger som vunnits, ger mer mod, tro och beslutsamhet. Genom gudomlig kraft kommer ni att visa er vara mer än en jämlike för era fiender.    
Trots alla goda egenskaper en man kan ha, kan han inte bli en god soldat om han handlar oberoende av dem som han är förenad med. Tillfälliga och tveksamma rörelser kommer till sist att leda till nederlag, trots att de genomförs med kraft och allvar. Ta ett starkt hästspann. Om en plötsligt skulle rycka till framåt och den andre bakåt i stället för att båda drar tillsammans. Då skulle de inte flytta lasset, trots sin stora styrka. Så Kristi tjänare måste arbeta i harmoni, annars kommer det bara att finnas en tillströmning av oberoende atomer. Styrka - i stället för att noggrant vara samlad för att kunna möta ett stort slut, kommer den att vara förslösad i förvirrade, meningslösa ansträngningar. I enhet finns styrka. Några få män och kvinnor som är förenade tillsammans och har blicken fäst vid Guds ära, kommer att växa i vishet och kraft och vinna nya segrar. Det finns mycket hårt arbete att utföra för Mästaren, och mycket vishet måste föras in i uppgiften. Det är den oövervinneliga ståndaktigheten, den aldrig svikande uthålligheten, som kommer att ge segern. Många har en teoretisk sanning, men vet nästan ingenting om de ljuva segrar genom den tro som övervinner världen. En erfarenhet måste göras av var och en enskild. Annars kommer vi aldrig att sitta ned tillsammans med den lidande Mannen från Golgata. Det kommer att kosta oss allt vi har, men som belöning kommer vi att ärva allt.    
Vår fiende må visa sig vara oss överlägsen i antal, i mängden av resurser och i social ställning, men vi får inte tappa modet och inte bli fega. Vi har Kristus med oss och Han går ständigt framåt och leder oss till större sanningar och större ljus. De som vill följa måste gå framåt trots många fiender, som är mäktiga och svåra att göra motstånd mot eftersom de arbetar på ett listigt, bedrägligt sätt. Vi måste möta inte bara mänsklig kraft utan också furstarna i mörkrets rike, - "ondskans andemakter i himlarna." (Ef. 6: 12) Även våra vänner kommer att motarbeta oss, och vi kommer att tvingas möta föraktfulla hånleenden, därför att vi vågar välja den bättre vägen. Våra motiv kommer att felbedömas och också vår karaktär och våra vanor kommer att förtalas. Men "ännu har ni inte gjort motstånd ända till blods i er kamp mot synden". (Hebr. 12:4) Vi befinner oss i en ständig konflikt, men är inte lönen vid slutet av striden värd all möda? Kommer inte den eviga innebörden av äran att mer än kompensera varje sår, varje bedrövelse och varje sorg? Kommer inte varje offer att föra med sig lön i form av skatter som är ovärderliga?   

30 11 1891 The Signs of the Times Frukter av pånyttfödelsen    
Kristus sa till Nikodemus, "ni måste födas på nytt." Men Nikodemus kunde inte förstå detta eftersom han, liksom rabbinerna, de skriftlärda och fariséerna, såg till naturens lagar istället för den andliga lagen. Ingen människa kan förklara den eftersom den är övernaturlig, men pånyttfödelsen har praktiska resultat. På samma sätt som "vinden blåser vart den vill, och du hör dess sus, men du vet inte varifrån den kommer eller vart den far. Så är det med var och en som är född av Anden." Ett av de starkaste bevisen på att pånyttfödelsen har ägt rum är att den pånyttfödda själen inte är självcentrerad.    
Guds Ande verkar på olika sätt med olika individer. Alla har Kristi frid, och innerlig, glad tacksamhet stiger som rökelse till himlen. Och när Guds Andes djupa inverkan känns i hans eget hjärta väcks en längtan att andra ska födas på nytt. Guds kärlek tvingar honom att arbeta med det största allvar, med tårar och böner, för att hans släktingar och vänner måtte försonas med Gud.    
Varje själ som verkligen är omvänd är född in i Guds rike som en missionär. Alla sådana har ett allvarligt mål, och en längtan att omvända många själar till rättfärdighet inpräglad i sig. De väntar inte på att dessa själar ska komma till dem, utan de går ut för att söka upp och rädda dessa som var förlorade.  De har den himmelska smörjelsen, en ny andlig styrka har skänkts dem, för detta är Hjälparens verk. De vet genom egen erfarenhet, och genom Guds Ande, hur de ska nå folk. De vet hur de ska ha tålamod, och hur de i alla situationer ska visa Kristi ödmjukhet och mildhet. Genom Kristi Ande når de själar i mörker och uppror mot Guds heliga lagar, och presenterar sanningen sådan som den är, för dem. De är inte tysta partners, utan arbetare tillsammans med Gud, som längtar efter att ge sitt vittnesbörd för Kristus, så att de kan hjälpa andra med den tröst som de har blivit hjälpta av. Om de blir missmodiga och förlorar sin iver, eftersom de som har varit troende länge är så ointresserade, då behöver de be mer och arbeta hårdare, så att de inte faller i samma apati och blir otrogna, och gör sin Mästare som har gett en uppgift till varje människa, besviken.    
Atmosfären i många församlingar är tryckande, eftersom de inte släpper in den friska luften som kommer från Guds tron. Deras liv är inte gömda med Kristus hos Gud. De underkastar sig inte ständigt Guds fostran, de söker inte att tillägna sig hans dygder och uppnå den visdom som Hjälparen alltid är redo att ge. Utan ett ständigt växande intresse för Kristi sak kommer de inte, kan de inte, vara Guds medarbetare.    
De som är självcentrerade förlorar de allra dyrbaraste tillfällen. "Ni är världens ljus." En molnig himmel väcker inte behagliga känslor, men när molnen skingras och solens sköna strålar skiner fram kan vi säga att det är som Guds leende. Och när det sorgsna ansiktet lyser upp och sänder ut behagliga strålar av gladlynthet känner vi oss tröstade. Även om inte ett enda ord uttalas ser vi Jesu ljus i det mänskliga ansiktet. Det ljus som lyser över oss ska inte samlas på hög utan ges till andra i klara, stabila strålar. Det ska vara ett tilldragande ljus. Sinnet ska fyllas med allt det som Kristus vill lära oss, och det som han vill påminna oss om, det som kommer att styrka, välsigna och trösta oss, och ge oss hans frid, men denna stora välsignelse kan behållas och förökas bara genom att sprida den till andra. Himlens lockelse är vårt ljus, Kristi ord och löften är vår säkerhet. På dessa måste vi lita och uppenbara Kristus för världen. Vi måste hålla vår religions solsida i sikte istället för att bli en skugga genom att uttrycka tvivel. Att knota och klaga kommer aldrig att ge rätt intryck av vad Jesus har lovat till alla som vill förtrösta på honom, acceptera hans ord, och bli dess görare.    
 "Frid lämnar jag efter mig åt er. Min frid ger jag er. Inte ger jag er en sådan frid som världen ger." "Gör er inte bekymmer". "Låt inte era hjärtan oroas och var inte modlösa."    
 "utan låt Gud i allt få veta era önskningar genom åkallan och bön med tacksägelse. Då skall Guds frid, som övergår allt förstånd, bevara era hjärtan och era tankar i Kristus Jesus." Låt Kristi frid regera i era hjärtan."    
 "Låt Kristi ord rikligt bo hos er med all sin vishet. Undervisa och förmana varandra med psalmer, hymner och andliga sånger och sjung med tacksamhet Guds lov i era hjärtan." Kristi lärjunge ska inte ha en bekymrad, ängslig uppsyn, som om han var utan tröst. Kristus sa, "jag ska inte lämna er faderlösa".    
Det finns i dessa rika löften, det säkra ordet från en som har bevisat hur mycket han älskar och värdesätter människan, och vi borde alltid minnas att vi är Guds medarbetare. Och när vi så är sammanlänkade med Jesus, måste vi visa Kristi ande vid alla tillfällen. Vi får inte bli modlösa eftersom det är sagt om Kristus, " Han skall inte förtröttas eller brytas ner".    
Oväntade missräkningar kommer. Jesus var ofta bedrövad över folkets hårda hjärtan, och du kommer att ha liknande erfarenheter. Dina vädjanden, dina tårar, dina enträgna böner kan misslyckas att väcka gensvar. Hjärtan är döda i överträdelser och synder. Det verkar inte finnas någon ånger, bara ointresse och motstånd, och från vissa även förakt, när du väntade dig säker framgång. Men du ska inte slappna av i dina ansträngningar. Om en avvisar dig, vänd dig till en annan. Förtrösta på att Hjälparen kommer att utföra det verk som är omöjligt för dig att utföra. Tro på alla de välsignade löften som Kristus har gett dig. Arbeta med medkänsla och okuvligt mod, för det måste du göra om du ska lyckas. "Låt oss inte tröttna på att göra gott. Ty när tiden är inne får vi skörda, om vi inte ger upp."    
Du behöver inte följa din egen väg för att planera och hitta på efter ditt eget förstånd, om du gjorde det skulle du helt säkert misslyckas. Men sätt dig som elev i Kristi skola. Han kommer att undervisa dig, han kommer att uppfostra och träna dig i sin arbetsmetod. Och Hjälparen kommer att påminna dig om allt. Du kommer att finna, när du underkastar dig undervisningsprocessen, att du blir andligt effektiv. Till och med ditt minne kommer att stärkas. Jesu ord kommer att blixtra till i ditt sinne när du behöver dem, och du kan upprepa Guds rika löften i ditt eget hjärta och till andra. När du är förvirrad kommer du inte att betunga andra, utan gå till den hjälp som har getts, Hjälparen. På detta sätt kommer du att växa, genom att se på Jesus, förtrösta på honom, tro på honom. Du kommer att kasta alla dina bekymmer på honom. Och medan du går framåt på Guds sätt och fortsätter den offensiva krigföringen, och personligen blir användbar genom att samarbeta med Jesus, kommer du att växa i nåd och i kunskap om vår Herre och Frälsare Jesus Kristus.    
Växande kristna är alltid arbetande kristna. Ingen borde vara lat nu. Tanken på att vara arbetare tillsammans med Gud, när det gäller att vända syndare från deras felaktiga vägar, borde sporra oss till flitiga ansträngningar. En räddad själ som Kristus dött för, genom att betala priset med sitt blod, kommer att glädja Frälsaren.    
Hjälparen kommer att bli kvar hos dig för alltid och hjälpa dig vid varje ansträngning. Den Helige Ande har utlovats till varje själ som vill bli Jesu efterföljare. Ska vi som bekänner oss älska Jesus, bekänner oss ha detta stora hopp om odödlighet och fullt av härlighet, gå med bedrövade hjärtan och nedslagen uppsyn? Varför är vi inte alla upplivade av kärlek till Jesus? Varför är inte våra hjärtan fyllda av glädje i Gud, till och med mitt i prövningar och frestelser? "Min frid ger jag er." Så, varför tar ni den inte, och visar att ni verkligen handlar efter Kristi ord? "Låt inte era hjärtan oroas och var inte modlösa." Ska vi inte vara glada i Gud?  

5 09 1892 The Signs of the Times Rättfärdighet genom Kristus    
Guds heliga Lag är både kort och allomfattande. Den är lätt att förstå och den är lätt att minnas. Den uttrycker i all sin enkelhet Guds vilja. Inom Lagens enorma räckvidd kan den sammanfattas med följande ord: <i>"Du skall älska Herren din Gud av hela ditt hjärta och av hela din själ och av hela ditt förstånd, och din nästa som dig själv". "Gör det, så får du leva."</i> (Luk. 10:27, 28) "Ja, ni skall hålla fast vid mina stadgar och lagar, ty den människa som följer dem skall leva genom dem, Jag är HERREN." (3 Mos. 18:5) "Förbannad är den, som inte upprätthåller alla ord i denna lag genom att följa dem. Och allt folket skall säga: ´Amen´." (5 Mos. 27:26) "Men om du inte lyder HERRENS, din Guds, röst och inte följer alla hans bud och stadgar som jag i dag ger dig, så skall alla dessa förbannelser komma över dig och nå fram till dig." (5 Mos. 28:15)     
Om de, som överträder Guds lag skall behandlas efter detta förbunds bokstav, så finns det inget hopp för den förtappade mänskligheten, ty alla har syndat och saknar härligheten från Gud. Adams fallna släkte kan inte se något annat än en säker död enligt detta förbunds ord. Döden kommer helt säkert att bli lönen för alla dem, som förgäves försöker uppvisa sin egen rättfärdighet för att uppfylla Lagen. Genom Sina ord har Gud förbundit Sig att Själv fullgöra Lagens straff för alla, som överträder Den. Ständigt på nytt överträder människorna Guds Lag och de verkar inte tro att de måste lida av någon påföljd för att de har överträtt Lagen. De visar Herren sina goda avsikter och lugnar sina egna samveten genom att be om Hans nåd. Det enda hoppet för Adams söner och döttrar är emellertid att omvända sig från sina synder och ta emot Kristi Rättfärdighet, samtidigt som de ger upp allt hopp om att kunna frälsa sig själva genom egen rättfärdighet. Herren kan inte frälsa någon människa på grund av hennes egna goda gärningar.     
I Jesu Kristi evangelium, som änglarna med stor glädje förkunnade som glada nyheter, presenterades frälsningens villkor klart och tydligt. Lagen framstår i sin ursprungliga kraft och renhet. Inte en bokstav eller prick skulle åsidosättas eller förändras. Lagen är nämligen Guds karaktär i skrift. Men Herren slöt ett förbund av nåd, genom vilket Hans barmhärtighet sträcker sig ut mot fallna människor, och dess villkor är så generösa och fulla av kraft, att de själar, som fördärvats av fallet, kan lyftas upp till härlighet, ära och odödlighet. "Ty så älskade Gud världen, att han utgav sin enfödde Son, för att den som tror på honom inte skall gå förlorad utan ha evigt liv." Guds tron omges av förbundets regnbåge, som är en symbol på Guds uttalade löfte om att Han skall ta emot varje syndare, som vill frånsäga sig allt hopp om att uppnå det eviga livet genom egen rättfärdighet och i stället ta emot rättfärdigheten från Världens Frälsare, genom att han tror på Kristus som sin personlige Frälsare, Han som är i stånd till att befria överträdaren från hans synd och bevara honom från fall. Om inte Kristus är grunden för vårt hopp, kommer vi inte att ärva det eviga livet.      
Villkoret för människors frälsning genom Kristi tillräknade rättfärdighet avskaffar inte på något sätt Lagen, inte heller förminskar det Dess heliga krav innan Kristus kom för att upphöja Lagen och förhärliga Den för att visa, hur vidsträckt och oföränderlig Den är i Sin karaktär. Härligheten i evangeliet om nåden genom Kristi överförda rättfärdighet tillåter ingen annan väg till frälsning än genom lydnad mot Guds Lag i personen Jesus Kristus - den gudomlige Ställföreträdaren. I det gamla förbundet blev de troende frälsta genom Kristi nåd, som har blivit uppenbarad i evangeliet, och det är på exakt samma sätt, som vi blir frälsta i dag. Det enda medlet till frälsning har getts oss genom Guds förbund med Abraham.       
Att Gud nedlät Sig till att utsträcka Sin barmhärtighet till syndaren har beskrivits av Zakarias som en frälsning, som kommer till oss. "Deras synder är förlåtna för vår Guds innerliga kärleks skull. I kraft av den skall en soluppgång från höjden besöka oss, för att ljus skall skina över dem som sitter i mörker och dödsskugga och styra våra fötter in på fridens väg." Denna frälsning kommer inte till oss som en belöning för våra gärningar, inte heller tilldelas den på grund av syndiga människors förtjänster, utan den är en gåva till oss, som ensam vilar på den grund, på vilken vi får oss Kristi fläckfria rättfärdighet tillräknad. Det är, när det går upp för syndaren, att han är utan hopp, att han är förlorad, är dömd till döden i all evighet och är ur stånd till att göra något överhuvudtaget för sin egen frälsning, som han griper Jesu rättfärdighet och Hans frälsning med trons hand. Därigenom blir Guds Ord uppfyllt i honom. Herren säger: "Ty jag skall förlåta deras missgärningar och deras synder skall jag inte mer komma ihåg." (Jer. 31:34)      
Psalmisten säger: "HERRENS undervisning är fullkomlig, den ger själen nytt liv." Aposteln förklarar: "Alltså är lagen helig och budordet heligt, rätt och gott." Av vilken orsak skulle då Herren åsidosätta Sin Lag, för att överträdaren skulle bli fri eller göra det möjligt för honom att ostraffad överträda den. Det finns det ingen anledning till. Herrens Lag varar i evighet. Jesus säger i Sin bergspredikan: "Tro inte, att jag har kommit för att upphäva lagen eller profeterna. Jag har inte kommit för att upphäva utan för att fullborda. Amen säger jag er: Innan himmel och jord förgår, skall inte en bokstav, inte en prick i lagen förgå, förrän allt har skett. Den som därför upphäver ett av dessa minsta bud och lär människorna så, han skall kallas den minste i himmelriket. Men den, som håller dem och lär människorna dem, han skall kallas stor i himmelriket. Jag säger er att om er rättfärdighet inte går långt utöver de skriftlärdas och fariseernas, skall ni inte komma in i himmelriket." (Matt. 5:17- 19)     
Under nådens förbund ställer Gud samma krav på människor som Han ställde i Eden - fullkomlig lydnad. Den troende syndaren visar genom sin gudomlige Ställföreträdare och Borgensman lydnad mot Lagen. Kristus höll Lagen fullkomligt, och genom Honom kommer den troende inte att gå förlorad, utan få ett evigt liv. Kristus säger: "Och jag helgar mig för dem, för att de skall vara helgade i sanningen." (Joh. 17:18) Nåden, som getts till människan, är lönen av Kristi förtjänst. Paulus skriver: "Han har offrat sig själv för oss för att friköpa oss från all laglöshet och rena åt sig ett egendomsfolk, som är uppfyllt av iver att göra goda gärningar." (Titus 2:14) Genom frälsningsplanen kan Gud vara en Rättfärdiggörare, när Han rättfärdiggör den, som tror på Jesus.     
Aposteln säger: "Men när Guds, vår Frälsares, godhet och kärlek till människorna uppenbarades, frälste han oss, inte för rättfärdiga gärningar som vi hade gjort, utan på grund av sin barmhärtighet, genom ett bad till ny födelse och förnyelse i den helige Ande, som han rikligen utgöt över oss genom Jesus Kristus, vår Frälsare. Detta skedde för att vi skulle stå rättfärdiga genom hans nåd och, som vårt hopp är, bli arvingar till det eviga livet. Detta är ett ord att lita på..." Och lägg nu märke till, vad aposteln säger om dem, som värdesätter detta hopp: "...och jag vill att du med kraft inskärper det, så att de som tror på Gud vinnlägger sig om att göra goda gärningar. Sådant är gott och nyttigt för människorna." (Titus 3:4 - 8) Goda gärningar kommer att följa trons blomster och frukt. Tillägnandet av Kristi Rättfärdighet kommer att visa sig i ett väl fungerande liv och i kristna samtal.   

3 10 1892 The Signs of the Times Tron ger ljus    
Jesus har sagt: "Jag är den som prövar hjärtan och njurar; och jag skall löna var och en av Er enligt Era gärningar." Vi borde vara tacksamma över, att Herren känner till våra omständigheter och erfarenheter. Jesus är nära, tätt inpå oss, och han har gett det dyrbara löftet: "Om ni som är onda förstår att ge era barn goda gåvor, hur mycket mer skall då inte er Fader i himlen ge den helige Ande åt dem som ber honom?'" Vilken orsak vi har till att känna uppmuntran! Vi har försäkrats om, att Herren hör våra böner. Löftet lyder: "Bed och ni skall få, sök och ni skall finna, bulta och dörren skall öppnas för er." Vem är det, som talar? Är det en, vars ord inte är något att lita på, en, som inte vet, vad han talar om? - Nej, det är världens Förlösare. Han, som så högt älskade oss, att han dog på Golgata, för att "den som tror på honom inte skall gå förlorad utan ha evigt liv."    
Skall vi inte ta hans svurna ord för sant? Herren uppfattar våra uppriktiga böner, och vet, hur han skall besvara dem; ty inget är dolt för honom. Psalmisten säger: "Om jag sitter eller står, vet du det, du förstår mina tankar fjärran ifrån. Om jag går eller ligger, utforskar du det, med alla mina vägar är du förtrogen. Innan ett ord är på tunga, vet du, HERRE, allt om det." Herren ser till hjärtat; han läser av hela dess funktion, och han "förmår göra långt mer än allt vi ber om eller tänker, genom den kraft som mäktigt verkar i oss".    
Den helige Ande inger orden i all äkta bön. Jag har lärt att förstå att i all min förbön ber den helige Ande för mig och för alla de heliga, men hans förbön är enligt Guds vilja och aldrig i strid med Guds vilja. "Så hjälper också Anden oss i all vår svaghet." Och Anden, som är Gud, känner Guds sinne. Därför måste Guds vilja respekteras i varje bön för sjuka eller för andra behov. "Vem vet vad som finns i människan utom människans egen ande? Så vet heller ingen vad som är i Gud utom Guds Ande" 1 Kor 2:11. Om vi blir undervisade av Gud skall vi be i enlighet med hans uppenbarade vilja och vara undergivna hans vilja som vi inte känner. Vi skulle bönfalla Gud enligt hans vilja och lita på det dyrbara Ordet. Vi skall tro på att Jesus inte bara gav sig själv för sina lärjungar, men också åt dem. I evangeliet berättas det att han andades på dem och sade: "Ta emot den helige Ande!" Joh 20:22.    
Jesus väntar att få andas på alla sina lärjungar och ge dem sin heliggörande Andes inspiration och få ingjuta det livgivande inflytandet från sig själv i sitt folk. Han önskar få dem att förstå att de hädanefter inte kan tjäna två herrar. Deras liv kan inte delas. Jesus måste få leva i sina mänskliga redskap och arbeta genom deras olika möjligheter att komma till nytta och handla genom deras förmågor. Deras vilja måste underläggas hans vilja. De måste uppträda tillsammans med hans helige Ande, så att det inte längre är de som lever utan Kristus som lever i dem. Jesus försöker inpränta den tanken i dem, att då han ger dem sin helige Ande, ger han dem den härlighet som Fadern har givit honom, så att han och hans folk kan förenas i Gud. Vår väg och vilja måste underläggas Guds vilja och vi skall veta att den är helig, rättfärdig och god.     
Johannes säger: "Och detta är den tillit vi har till honom, att om vi ber om något efter hans vilja, så hör han oss. Och när vi vet att han hör oss, vad vi än ber om, så vet vi också att vi redan har det som vi bett om" l Joh 5:14. Låt oss lägga stor vikt vid att presentera dessa punkter för människorna, så att deras tankebanor kan vidgas och deras tro öka. De borde uppmuntras att be om stora ting, att utan tvivel förvänta hans nåds rikedomar. Genom Jesus kan VI nämligen komma i audiens hos den Högste. Genom hans förtjänster har vi tillträde till Fadern. Måtte vi få en djupare erfarenhet av bön. Med tillit skulle vi komma till Gud och förstå vad det innebär att ha den helige Andes närvaro och kraft. Vi kan bekänna våra synder, och just där, medan vi ber, bli klara över att han förlåter våra överträdelser, därför att han har lovat att förlåta. Vi måste utöva tro och visa sant allvar och sann ödmjukhet. Vi kan aldrig göra detta utan den helige Andes nåderika tjänst. Vi måste böja oss djupt vid Jesu fötter och får inte omhulda någon själviskhet eller visa prov på självupphöjelse, utan i enkelhet söka Herren och be om hans Ande som ett litet barn ber sina föräldrar om bröd.    
Vi borde göra vår del, ta emot Jesus som vår personlige Frälsare och när vi står där under Golgatas kors ska vi se och leva. Gud avskiljer sina barn åt sig. När de får förbindelse med honom har de kraft i Gud och vinner seger. Av oss själva kan vi inte göra någonting, men genom den helige Andes ynnest får vi ta emot liv och ljus. Själen fylls av längtan, en innerlig längtan efter Gud, efter helighet. Det är då Jesus leder oss till nådens tron och klär oss i sin rättfärdighet, för himmelens Herre och Gud älskar oss. Vi skulle vara blinda och förstockade med vett och vilja för att kunna tvivla på hans hjärtas kärlek. Medan Jesus, vår förebedjare, vädjar för oss i himmelen, verkar den helige Ande i oss att vilja och göra hans goda vilja. Hela himlen är intresserad av själens frälsning. Vad har vi då för orsak att tvivla på att Herren vill och skall hjälpa oss? Vi som undervisar människorna måste själva ha en levande förbindelse med Gud. I Ande och Ord borde vi vara som ett källsprång för människorna, eftersom Jesus är en källa till evigt liv, som springer upp inom oss. Sorg och smärta prövar kanhända vårt tålamod, men det klara ljuset från den Osynliges närvaro är med oss och vi måste låta Jesus skyla oss.    
Inge församlingen mod. Lyft upp syskonen i bön till Gud. Berätta för dem att det är tid att be just när de känner att de har syndat och inte kan be. Många känner sig förödmjukade på grund av sina misslyckanden. De känner att de har blivit övervunna av fienden i stället för att ha vunnit seger. Världslighet, själviskhet och köttsligt begär har försvagat dem och de tror inte att det nyttar någonting till att nalkas Gud, men denna tanke är en av fiendens ingivelser. De är kanske skamsna och djupt förödmjukade, men de måste be och tro. När de bekänner sina synder kommer han som är trofast och rättfärdig att förlåta dem deras synder och rena dem från all orättfärdighet, se 1 Joh 1:9. Bli inte missmodig om uppmärksamheten avtar och du inte kan koncentrera dig under bönen. Fäst åter dina tankar vid Guds tron och lämna inte nådastolen förrän du har fått seger. Tror du att starka känslor kommer vara beviset på att du har fått seger. Nej, "detta är den seger som har besegrat världen: vår tro". Herren känner din längtan. Håll dig nära honom i tro och förvänta att du skall få den helige Ande. Den helige Andes ämbete går ut på att styra alla våra andliga övningar. Fadern har givit sin Son för att den helige Ande skulle kunna komma till oss genom Sonen och leda oss till Fadern. Genom gudomlig kraft har vi förbönens ande, genom vilken vi kan vädja till Gud så som en människa talar bevekande till sin vän.  

5 12 1892 The Signs of the Times Vägen till Kristus I - Den gudomliga normen    
 "Guds bud är omfattande och vidsträckta. I några få ord utvecklar de hela människans plikt." "... du skall älska Herren din Gud av hela din själ, av hela ditt förstånd och av hela din kraft. ... Du skall älska din nästa som dig själv." (Mark. 12:30, 31) Dessa ord visar längden och bredden, höjden och djupet i Guds lag, ty Paulus säger att kärleken är lagens uppfyllelse. (Se Rom. 13:10) Bibeln säger att "synd är brott mot lagen". (1Joh 3:4) Guds Ord säger också: "Alla har syndat och saknar härligheten från Gud". (Rom 3:23) "Alla har avvikit, alla har blivit fördärvade. Ingen finns som gör det goda, inte en enda." (vers 12). Många blir bedragna när det gäller deras sanna tillstånd. De förstår inte att det naturliga hjärtat är mer fyllt av svek än något annat och helt och hållet fördärvat. De klär sig i sin egen rättfärdighet och är tillfredställda med att uppnå sin egen mänskliga standard för karaktären. Men hur ödesdigert är inte deras misslyckande när de inte når upp till den gudomliga normen och av sig själva kan de aldrig leva upp till Guds krav.        
Vi kan mäta oss efter vår egen måttstock, vi kan jämföra oss med varandra inbördes. Vi kan säga att vi är lika bra som den eller den, men den fråga som skall besvaras i domen är: Lever vi upp till den höga himlens krav? Når vi upp till den gudomliga normen? Är våra hjärtan i harmoni med himmelens Gud?    
Alla människor har överträtt Guds lag och som lagöverträdare är vi hopplöst förlorade, ty vi är Guds fiender och ur stånd att göra någon god gärning. "Köttets sinne är fiendskap mot Gud. Det underordnar sig inte Guds lag och kan det inte heller. " (Rom. 8:7) När människorna ser in i den moraliska spegeln, Guds heliga lag, upptäcker de att de är syndare och de blir överbevisade om sitt syndiga tillstånd och sin hopplösa dom under lagens rättvisa straff. Men de blir inte överlämnade åt sig själva, i den hopplösa ställning synden har fört dem in i, ty det var för att frälsa överträdaren från undergång som Han som är jämställd med Gud offrade Sitt liv på Golgata. "Ty så älskade Gud världen att han gav sin enfödde Son, för att den som tror på honom inte skall gå förlorade utan ha evigt liv." (Joh. 3:16)    
Jesus var himlens majestät, änglarnas käre ledare. Det var med glädje de utförde Hans befallningar.  Han, "som själv är Gud", var ett med Gud (Joh. 1:18) Ändå tyckte Han inte att jämställdheten med Gud var något önskvärt så länge människorna var förlorade i synd och elände. Han steg ned från Sin tron, lade bort Sin krona och Sin kungliga spira och dolde Sin gudomlighet i en mänsklig gestalt. Han förnedrade också Sig Själv ända ned till korsets död, för att människan skulle kunna bli upphöjd till att sitta tillsammans med Honom på Hans tron. I Honom har vi ett fullständigt offer, ett gudomligt försoningsoffer, en mäktig Frälsare, som helt och fullt kan frälsa dem som kommer till Gud genom Honom. Han kommer för att uppenbara Fadern, för att försona människorna med Gud och göra dem till en ny skapelse, förnyade till Hans avbild som skapade dem.     
Jesus är vårt försoningsoffer. Vi kan inte åstadkomma försoning för oss själva, men i tro kan vi ta emot den försoning som har blivit utförd.  "Så led också Kristus en gång för våra synder. Rättfärdig led han i orättfärdigas ställe, för att föra oss till Gud." (1. Pet. 3:18) "Ni vet ju att det inte var med förgängliga ting, med silver eller guld, som ni blev friköpta ... utan med Kristi dyrbara blod, som med blodet av ett lamm utan fel och lyte." (1Pet 1:18, 19) Det var genom ett oändligt stort offer och ett obeskrivligt lidande, som vår Återlösare placerade återlösningen inom räckhåll för oss. I den här världen var Han förödmjukad och okänd, för att Han genom Sin förnedring och förödmjukelse skulle kunna lyfta upp människorna till att ta emot evig ära och odödlig glädje i himlen. Under de trettio år honom var i världen, plågades Hans hjärta av en ofattbar ångest. Vägen från krubban till Golgata skuggades av sorg och smärta. Han var en smärtornas man, förtrogen med lidande. Han utstod en hjärtesorg så stor, att inget mänskligt språk förmår att skildra den. Han kunde i sanning ha sagt: "Kan någon plåga vara lik den plåga som drabbat mig"? (Klag. 1:12). Han som hatade synd med det djupaste hat, tog trots detta all världens synd på Sig. Skuldfri bar Han den skyldiges straff. Fastän Han var oskyldig, offrade Han Sig ändå som en ställföreträdare för överträdaren. Skulden för varje synd tyngde världens Frälsares gudomliga själ. Alla de onda tankarna, de onda orden och de onda gärningarna hos var och en av Adams söner och döttrar ropade på vedergällning mot Honom själv, ty Han hade blivit människornas ställföreträdare. Även om syndaskulden inte var Hans, blev Hans själ plågad på grund av människornas överträdelser. Han som inte visste av synd, blev gjort till synd för oss, för att vi genom Honom måtte stå rättfärdiga inför Gud.       
Vår gudomlige ställföreträdare blottade frivilligt sitt bröst för rättfärdighetens svärd, för att vi inte skulle gå förlorade utan ha evigt liv. Kristus sade: "Fadern älskar mig därför att jag ger mitt liv för att sedan ta det tillbaka. Ingen tar det ifrån mig, utan jag ger det av fri vilja. Jag har makt att ge det, och jag har makt at ta det tillbaka. Det budet har jag fått av min Fader." (Joh. 10:17, 18) Ingen människa på vår jord och inte heller någon ängel från himlen kunde ha försonat straffen för synden. Jesus var den ende som kunde frälsa upproriska människor. I Honom var det gudomliga och det mänskliga förenat. Det var detta som gjorde försoningsoffret på Golgata verksamt. På korset mötte godhet och sanning varandra, rättfärdighet och frid kysste varandra.    
När syndare ser Frälsaren lida döden på Golgata och förstår, att Han som lider är gudomlig, frågar de varför detta stora offer blev givet. Korset pekar på Guds heliga lag som har blivit överträdd. Kristi död är ett obestridligt argument för Guds lags rättfärdighet och oföränderlighet. I en profetia om Kristus, säger Jesaja: "Det behagade HERREN för hans rättfärdighets skull att låta sin undervisning komma till makt och ära." (Jes. 42:21) Lagen har ingen makt att förlåta överträdaren. Dess uppgift är att visa på de fel som har blivit gjorda, för att syndare skall inse, att de behöver Någon som är mäktig att frälsa, En som kan vara deras ställföreträdare, deras säkerhet och rättfärdighet. Jesus möter syndarens behov, ty Han har tagit överträdarens synd på Sig. "Han var genomborrad för våra överträdelsers skull, slagen för våra missgärningars skull. Straffet blev lagt på honom för att vi skulle få frid, och genom hans sår är vi helade." (Jes. 53:5) Herren kunde ha förkastat syndarna och fullständigt tillintetgjort dem, men Han valde en utväg som kostade mer. I Sin stora kärlek utrustar Han de hopplösa med hopp genom att Han utger Sin enfödde Son till att bära världens synd. Och eftersom Han har tömt hela himlen i denna enda dyrbara gåva, vill Han inte undanhålla människor någon hjälp de behöver för att ta emot frälsningens gåva och bli Guds arvingar och Kristi medarvingar.       
Kristus kom för att uppenbara Guds kärlek för världen och därmed dra alla människor till Sig. Han säger: "Och när jag har blivit upphöjd från jorden skall jag dra alla till mig." (Joh. 12:32) Det första steget på frälsningsvägen innebär att svara när Kristi kärlek drar oss. Gud sänder det ena budskapet efter det andra till människor och ber dem enträget att ångra sig så att Han kan förlåta dem och skriva "förlåtet" vid deras namn. Skall Hans inbjudningar vara förgäves? Skall Hans erbjudande om nåd förbises och Hans kärlek bli förkastad? I så fall kommer människan att avskilja sig själv från den enda möjlighet genom vilken hon kan få evigt liv, ty Gud kan endast förlåta den som ångrar sig. Genom uppenbarelsen av Sin kärlek och genom Andens påminnelser söker Han förmå människorna att ångra sig och vända om, ty ånger och omvändelse är en Guds gåva. Den som Han förlåter, gör Han först ångerfull.  "Den djupaste glädjen upplever människan när hon uppriktigt ångrar sina överträdelser av Guds lag och når fram till tron på Kristus som syndernas Frälsare och förespråkare. För att människorna skall förstå vilken glädje och frid Guds förlåtelse ger, drar Kristus dem till Sig genom att uppenbara Sin kärlek. Om de reagerar när Han drar dem och överlämnar sig till Hans nåd, kommer Han att leda dem steg för steg till full kunskap om Honom. Detta är evigt liv.       
Kristus kom för att uppenbara Guds rättfärdighet och kärlek för syndarna, så att Han skulle kunna förmedla ånger och syndernas förlåtelse till Israel. När syndaren ser Jesus upphöjd på korset där Han uthärdar överträdarens skuld och bär syndens straff och när han ser Guds avsky för det onda så som den framträder i den fruktansvärda korsdöden och när han ser Hans kärlek till fallna människor, kommer de att ångra sina överträdelser av den lag som är helig, rättfärdig och god. Han utövar tro på Kristus därför att den gudomlige Frälsaren har blivit hans ställföreträdare och förespråkare. Han blir Den som utgör hans livs centrum. Gud visar den botfärdige syndaren Sin nåd och sanning. Han ger honom sin förlåtelse och kärlek.     
Satan kommer emellertid inte att låta en människa fly undan syndens fångenskap om han kan förhindra det. När Gud offrade Sin Son, gav Han himlens mest utsökta gåva. Himmelrikets skatter står till vårt förfogande. Även om hela himlen har blivit utgjuten i en enda, dyrbar gåva, kommer fienden att för den botfärdige försöka framställa Gud som hård, obeveklig och ovillig att förlåta överträdaren. Vid olika tillfällen har jag fått brev från personer som var förtvivlade över sina synder. En och annan har skrivit: "Jag fruktar att jag befinner mig utanför all hjälp. Finns det något hopp för mig?" Dessa stackars människor har fått detta svar: "Lita på Gud, det finns tillräckligt med bröd i Hans hus. Stå upp och gå till din Far. Han kommer att gå dig en bra bit till mötes. Han kommer att älska dig och förbarma Sig över dig."    
När fienden kommer som en stormflod och försöker överväldiga dig med tankar på din synd, skall du säga till honom: "Jag vet att jag är en syndare. Om jag inte var det, skulle jag inte ha kommit till Frälsaren. Ty Han säger: ´Jag har inte kommit för att kalla rättfärdiga, utan syndare.´ (Mark 2:17) Och eftersom jag är en syndare, har jag rätt att komma till Jesus. Jag är full av synd och orenhet, men Han led och dog och tog förbannelsen på sig, den förbannelse som skulle ha drabbat mig. Jag kommer, jag tror och jag gör anspråk på Hans löften, att ´den som tror på honom, inte skall gå förlorad utan ha evigt liv´." (Joh. 3:16)     
Kommer en sådan bön från en ångerfull själ att bli avvisad? Nej, aldrig! Kristi lidande och död är beviset på Hans gränslösa kärlek till människorna. Han både kan och vill frälsa alla som kommer till Gud genom Honom.      
Kom alltså som ett litet barn till Gud och kasta dig för Hans fötter som en botfärdig syndare. Vi behöver inte fara upp till himlen för att hämta ner Jesus eller fara ner i avgrunden för att hämta upp Kristus, ty Han är alltid nära oss. Han säger: "Se, jag står vid dörren och klappar på. Om någon hör min röst och öppnar dörren, skall jag gå in till honom och hålla måltid med honom och han med mig." (Upp. 3:20) Hur gärna vill inte Kristus ta plats i våra hjärtans tempel, om vi vill låta Honom göra det! Han säger att Han står vid hjärtats dörr och klappar på. Varför kommer Han då inte in? Det beror på att kärleken till synd har stängt hjärtats dörr.  Så fort vi samtycker till att upphöra med synd och inser vår skuld, flyttas hindret mellan själen och Frälsaren undan.  

12 12 1892 The Signs of the Times Vägen till Kristus II - Överlåtelse och bekännelse    
När vi ångrar våra synder, behöver vi inte gå i kloster, som Luther gjorde, och ålägga oss själva botövningar som försoning för våra synder och tro, att vi på det sättet kan förtjäna Guds nåd. Frågan har ställts: "Skall jag ge min förstfödde till offer för min överträdelse, min livsfrukt till syndoffer för min själ? Han har kungjort för dig, o människa, vad gott är. Vad begär väl HERREN av dig annat än att du gör det som är rätt, att du älskar barmhärtighet och vandrar i ödmjukhet med din Gud?" (Mika 6:7, 8) Psalmisten säger: "Ett förkrossat och bedrövat hjärta föraktar du inte, Gud." (Ps. 51:19) Johannes skriver: "Om vi bekänner våra synder, är han trofast och rättfärdig, så att han förlåter oss våra synder och renar oss från all orättfärdighet. " (1 Joh. 1:9). Den enda orsaken till att vi inte har fått förlåtelse för våra synder är, att vi inte har bekänt dem inför Honom som vi har sårat med våra överträdelser och genomborrat med våra synder. Vi har inte bekänt, att vi är överträdare och behöver Hans nåd. När bekännelsen kommer från djupet av våra hjärtan, kommer den att finna vägen till ett gränslöst medlidande, ty Herren är nära den som har ett bedrövat hjärta och Han frälser den som har en förkrossad ande.    
Det är en stor missuppfattning när människor tror, att syndabekännelse kommer att minska deras anseende och göra deras inflytande bland andra människor mindre. Många som har en sådan felaktig uppfattning, ser att de har gjort något fel, men bekänner det inte. I stället ignorerar många de oförrätter de har utsatt andra för och förbittrar på det sättet sina egna liv, samtidigt som de kastar en mörk skugga över andras. Det kommer inte att skada ditt goda anseende att du bekänner din synd. Bort med detta falska anseende. Fall på klippan och bli krossad och Kristus kommer att ge dig den sanna och himmelska värdigheten.  Låt inte stolthet, självaktning och egenrättfärdighet hindra någon att bekänna sin synd, så att han går miste om löftet: "Den som döljer sina överträdelser går det ej väl, den som bekänner och överger dem får barmhärtighet." (Ordspr. 28:13) Försök inte att dölja något för Gud och försumma inte att bekänna dina fel för andra. "Bekänn alltså era synder för varandra och be för varandra så att ni blir botade." (Jak. 5:16) Många synder blir aldrig bekända utan kommer i stället att ställas inför syndaren på domens dag. Det är långt bättre att ni konfronteras med era synder nu, bekänner dem och blir fria från dem, medan försoningsoffret för er talan. Försumma inte att lära känna Guds vilja i detta ämne. Din själs hälsa och andra människors frälsning beror på vilken väg du väljer i den här saken. "Ödmjuka er alltså under Guds mäktiga hand, så skall han upphöja er när hans tid är inne. Och kasta alla era bekymmer på honom, ty han har omsorg om er." (1Pet. 5:6, 7) Det är det ödmjuka och förkrossade hjärtat som kan uppskatta något av korsets och Guds kärlek. Den som möter det villkor genom vilket han kan få del av Guds nåd kommer att uppleva rika välsignelser.     
Vi måste överlåta våra hjärtan till Gud, så att Han kan förnya och helga oss och göra oss passande för himlen. Vi får inte sätta vår tillit till framtiden, utan det är i dag vi skall ge oss själva till Honom och vägra att vara syndens tjänare. Tror du att du kan upphöra att synda litet i sänder? O, lämna genast denna förbannelse! Avsky det som Jesus avskyr och älska det som Jesus älskar. Har Han inte genom Sin död och genom Sitt lidande vidtagit åtgärder för att du skall kunna bli renad från synd? När vi börjar förstå att vi är syndare och vi faller på klippan och blir förkrossade, kommer de eviga armarna att omsluta oss och vi kommer nära Jesu hjärta. Där blir vi gripna av Hans kärlek och fattar avsky för vår egen orättfärdighet. Vi måste komma närmare korsets fot. Ju mer vi ödmjukar oss där, desto större kommer Guds kärlek att förefalla. Kristi nåd och rättfärdighet kommer inte att kunna gagna den som känner sig frisk och inte heller den, som tycker att han är ganska god och är nöjd med sitt eget tillstånd. Det finns ingen plats för Kristus i den persons hjärta, som inte forstår att det behöver gudomligt ljus och hjälp.      
Jesus säger: "Saliga är de som är fattiga i anden, dem tillhör himmelriket." (Matt 5:3) Det finns ett djup av nåd hos Gud, och vi kan få ett rikt mått av Hans Ande och kraft. Livnär er inte på egenrättfärdighetens agnar, utan gå till Herren. Han har den bästa högtidsdräkten att sätta på dig, och Hans armar är öppna för att ta emot dig. Kristus kommer att säga: "Tag av honom de orena kläderna... och jag skall klä dig i högtidskläder."    
Men skall vi vänta tills vi känner att vi har blivit renade? Nej, Kristus har lovat: "Om vi bekänner våra synder, är honom trofast och rättfärdig, så att han förlåter oss våra synder och renar oss från all orättfärdighet." (1 Joh. 1:9) Guds ord bekräftar att Gud har tagit emot dig. Du måste inte vänta på att bli fylld med underbara känslor innan du kan lita på att Gud har hört din bön. Dina känslor skall inte vara dina rättesnören, ty känslor är lika växlande som skyarna. Du måste ha en fast grund för din tro. Herrens ord är ett ord med gränslös kraft och du kan lita på det. Han säger: "Bed och ni skall få." Se på Golgata. Har inte Jesus sagt att Han är din förespråkare? Har Han inte sagt att om du ber om något i Hans namn, skall du få det du ber om? Du behöver inte lita på din egen godhet eller dina goda gärningar. Du måste lita på rättfärdighetens sol. Du skall tro på att Kristus har förlåtit din synd och tillräknat dig Sin rättfärdighet.    
Du måste komma som en botfärdig syndare och i Jesu namn, Han som är din gudomlige förespråkare. Du kommer till en nådig Far som gärna förlåter, i tro på att Han kommer att göra det Han har lovat. De, som önskar bli välsignade av Gud, måste klappa på och vänta vid nådens tron med full tillit och säga: "Du, Herre, har sagt: ´Ty var och en som ber, han får, och den som söker, han finner, och för den som bultar skall dörren öppnas.´" Herren önskar att de som söker Honom, skall tro på Honom som kan göra allt för dem.    
Herren har försökt att visa oss hur beredd Gud är att höra och besvara våra böner genom att använda en mycket familjär och alldaglig händelse. Han säger: "Vem bland er ger sin son en sten, när han ber om bröd, eller en orm, när han ber om en fisk? Om ni som är onda förstår att ge era barn goda gåvor, hur mycket mer skall då inte er Fader i himlen ge det som är gott åt dem som ber honom."  (Matt 7;9- 11) Med exemplet hämtat från föräldrarnas naturliga kärlek till sina barn, visar Kristus att Gud är villig att hjälpa. Vilken far skulle vägra att ge sin son bröd, då han ber om det? Skall vi vanära Gud genom att tro att Han inte vill höra sina barns böner? Kan vi tänka oss en förälder, som kan leka med sitt barn, och som retas med det genom att lova något bara för att göra det besviket? Vill en far lova sitt barn god och närande mat för att sedan ge det en sten? "Om ni, som är onda förstår att ge era barn goda gåvor, hur mycket mer skall då inte er Fader i himlen ge det som är gott åt dem som ber honom?" Herren lovar att ge den Helige Ande till dem som ber Honom om det.    
När den troende syndaren ångrar och bekänner sin synd, tillräknar Kristus honom Sin egen rättfärdighet, så att den fallna människans bön skall stiga upp som en välluktande rökelse inför Fadern och Guds nåd bli given till den troende. Jesus säger till den, som är förkrossad och ångrar sig, att han skall söka skydd hos Honom och sluta fred med Honom. (Se Jes. 27:5). "Kom, låt oss gå till rätta med varandra, säger HERREN. Om era synder än är blodröda, skall de bli snövita, om de än är som scharlakan, skall de bli vita som ull." (Jes. 1:18) Vill du låta Honom resonera med dig? Vill du låta din trofaste Skapare bevara dig? Kom och låt oss leva i ljuset från Hans ansikte och be som David: "Rena mig med isop, så att jag blir ren, två mig, så att jag blir vitare än snö. (Ps. 51:9). Rena i tro ditt hjärta genom Jesu blod, ty det är det enda som kan göra dig vitare än snö. Men du säger: "Att lämna ifrån mig alla mina avgudar, kommer att krossa mitt hjärta." Att ge upp allting för Gud blir jämställt med att falla på klippan och bli krossad. Överge alltså allt för Honom, ty om ni inte blir krossade, är ni värdelösa."    
När du vänder dig bort från de trasiga cisternerna som inte kan hålla kvar något vatten, och i Jesu, din förespråkares namn kommer direkt till Gud och ber om det du behöver, kommer Kristi rättfärdighet att bli uppenbarad som din rättfärdighet och Kristi förtjänst som din förtjänst. Du kommer då att förstå, att rättfärdighet endast kan uppnås genom tro på Kristus, ty i Honom har Guds fullkomliga karaktär blivit uppenbarad och i Hans liv har helighetens princip blivit synlig. Genom blodet från Kristi försoningsoffer blir syndaren löst från träldom och fördömelse. Genom den syndfrie ställföreträdarens fullkomlighet kan han i ödmjukhet hålla alla Guds bud. Utan Kristus står han under lagens fördömelse och är alltid en syndare, men genom tron på Kristus blir han rättfärdiggjord inför Gud.  

19 12 1892 The Signs of the Times Vägen till Kristus III - Kom, sök och finn    
Det är omöjligt för människan att frälsa sig själv. Hon kan bedra sig själv i det här avseendet, men hon kan inte frälsa sig själv. Kristi rättfärdighet är det enda som ge henne frälsning, och detta är en gåva från Gud. Detta är den bröllopsklänning, som du kan vara klädd i som en välkommen gäst vid Lammets bröllopsmåltid. Låt tron ta fasta på Kristus utan dröjsmål, och du kommer att bli en ny skapelse i Honom, ett ljus för världen.       
Kristus blir kallad <i>"Herren vår rättfärdighet"</i>, och genom tro borde var och en av oss säga: "Herren är min rättfärdighet". När vi i tro tar emot denna Guds gåva, kommer vi att prisa Gud och vi skall kunna säga till varandra: "Se, Guds lamm, som tar bort världens synd." (Joh. 1:29) Då skall vi kunna berätta för de vilsegångna om frälsningsplanen. Vi skall kunna berätta för dem, att medan hela världen låg under syndens förbannelse, lade Gud fram nådens villkor för den fallne syndaren utan hopp. Gud uppenbarade värdet av och meningen med Sin nåd. Nåd är godhet och hjälp, som du inte förtjänar. Änglarna, som inte vet något om synd, förstår inte vad det innebär att få ta emot nåd. Vår syndiga natur däremot ropar på den nåd en barmhärtig Gud kan visa. Det var nåd som sände vår Frälsare till att söka upp oss på vår vandring och föra oss tillbaka till fållan.    
Känner du att du saknar något? Hungrar och törstar du efter rättfärdighet? I så fall är detta beviset på att Kristus har verkat i dig och skapat denna känsla av nöd, för att du skall söka Honom, som genom Sin Ande kan göra det för dig, som du inte själv kan göra. Herren sätter inga andra villkor än att du hungrar och törstar efter Hans nåd, ber om Hans vägledning och längtar efter Hans kärlek. Be! Din bön visar, att du inser ditt behov och om du ber i tro, kommer du att få. Herren har lovat detta och Han sviker inte. Att du känner och vet, att du är en syndare, är tillräckligt skäl till att be Honom om nåd och barmhärtighet. Villkoren för att få komma till Gud är inte att du är helig, utan att du skall be Gud rena dig från all synd och orenhet. Varför skulle du då vänta längre? Varför inte ta Gud på Hans ord och säga: <br>"Här, Gud, lämnar jag mig till Dig. Är detta det enda jag kan göra?"       
När Satan kommer för att kasta sin skugga mellan dig och Gud genom att anklaga dig för synd och fresta dig att misstro Gud och tvivla på Hans nåd, så säg: "Jag kan inte tillåta min svaghet att komma mellan mig och min Gud. Han är nämligen min styrka. Mina synder, som är många, har jag lagt på Jesus, min gudomlige ställföreträdare och mitt försoningsoffer. <p>"Inget kan jag giva dig,<br>Till ditt kors jag sluter mig."    
Ingen människa kan finna något gott i sin karaktär som kan lägga ett gott ord för henne hos Gud eller försäkra henne om att hon blir mottagen av Honom. Endast genom Jesus, som Fadern gav för att världen skulle ha liv, kan syndaren få tillgång till Gud. Endast Jesus är vår Frälsare, vår förespråkare och medlare. Endast i Honom har vi hopp om förlåtelse, frid och rättfärdighet. Det är i kraft av Kristi blod som den av synd drabbade människan kan bli återställd. Kristus är den väldoft, den heliga rökelse som gör din bön acceptabel inför Fadern. Då kan du säga:     
 "Just som jag är, <br>ej med ett strå av egen grund att bygga på, <br>blott därför att du dog för mig, <br>jag kommer, o Guds lamm, till dig."    
 "Att komma till Kristus kräver ingen svår andlig ansträngning eller kamp. Det innebär helt enkelt att godta de villkor för frälsning som Herren har förklarat i Sitt ord. Välsignelsen är gratis för alla. Inbjudan lyder: "Hör på, alla ni som törstar, kom hit till vattnet, och ni som inte har pengar, kom hit och köp säd och ät. Ja, kom hit och köp säd utan pengar och för intet både vin och mjölk.  Varför ger ni ut pengar för det, som inte är bröd, era inkomster för det som inte kan mätta? Hör på mig, så skall ni få äta gott och njuta av utsökt mat" (Jes. 55:1- 2).    
Kom, sök och finn! Kraftkällan finns tillgänglig, den är full och den är gratis. Kom med ett ödmjukt hjärta och tro inte att du måste göra någon god gärning för att förtjäna Guds ynnest eller att du måste göra dig själv bättre innan du kan komma till Kristus. Du saknar kraft att göra något gott och kan inte förbättra ditt tillstånd. Utan Kristus har vi inget värde och ingen rättfärdighet. Vår syndfullhet, vår svaghet och vår mänskliga ofullkomlighet gör det omöjligt för oss att komma till Gud utan att vara klädda i Kristi fläckfria rättfärdighet. Vi måste bli funna i Honom och inte vara klädda i vår egen rättfärdighet utan i den rättfärdighet vi får genom Jesus Kristus. Åberopa då det namn som är över alla namn, det enda namn som har blivit givet bland människor, genom vilket människor kan bli frälsta. Åberopa Guds löfte och säg: "Herre, förlåt mig min synd. Jag lägger min hand i din för att få hjälp. Jag behöver den, ty annars går jag under. Nu tror jag." Frälsaren säger till den botfärdige syndaren: "Ingen kommer till Fadern utom genom mig. " (Joh. 14:6) "Alla som Fadern ger mig kommer till mig, och den som kommer till mig skall jag aldrig någonsin kasta ut." (Joh. 6:37) "Jag är din frälsning." (Ps. 35:3)    
När du låter dig dras till Kristus och ansluter dig till Honom, ger du uttryck åt en frälsande tro. Att tala om religiösa ting på ett nonchalant sätt och att be om andliga välsignelser utan verklig längtan i hjärtat och en levande tro är till liten nytta. Den nyfikna folkmassa, som trängdes runt Jesus, fick inte del av någon livgivande kraft genom kontakten med Honom. Men när den stackars lidande kvinnan, som hade varit oren i tolv år, kom fram och rörde vid Hans kläder, kände hon den helande kraften. Det var från henne som beröringen i tro kom och Jesus lade märke till denna beröring. Han märkte att det hade gått ut kraft från Honom och Han vände sig om i folkmängden sade: "Vem var det som rörde vid mig?" (Luk. 8:45). Lärjungarna blev förvånade över en sådan fråga och svarade: "Mästare, folkmassan trycker och tränger sig inpå dig." (Luk. 8:46) Men Jesus sade: "Någon rörde vid mig. Jag kände att kraft gick ut från mig". När kvinnan upptäckte, att hon inte kunde gömma sig, kom hon skälvande fram. Hon kastade sig ned för Honom och förklarade för Honom inför allt folket, varför hon hade rört vid Honom och hur hon genast hade blivit frisk igen. Då sade Jesus till henne: "Min dotter, din tro har frälst dig. Gå i frid." (Luk 8:45, 48) Den tro som resulterar i en levande förbindelse med Kristus, är från vår sida ett uttryck för att vi ger Honom högsta företräde, hyser fullkomlig tillit till Honom och helt och hållet helgar oss åt Honom. Denna tro är verksam genom kärlek och renar själen. Den åstadkommer i Kristi efterföljares liv en sann lydnad mot Guds bud, ty kärlek till Gud och till människor kommer att vara resultatet av en levande förbindelse med Kristus. "Den som inte har Kristi Ande tillhör inte honom." (Rom. 8:9).    
Jesus säger: "Jag är vinstocken, ni är grenarna. Om någon förblir i mig och jag i honom, bär han rik frukt, ty utan mig kan ni ingenting göra." (Joh. 15:5) Kan vi tänka oss en mer intim förbindelse än detta? Fibrerna i grenen är identiska med dem som finns i trädet. Överförandet av liv, kraft och näring från trädet till grenarna sker obehindrat och utan avbrott. Roten sänder sin näring genom grenarna. Sådant är också den troendes förhållande till Kristus om han förblir i Kristus och får sin näring från Honom. Men denna andliga förbindelse mellan Kristus och människan kan endast ske genom utövandet av en personlig tro. "Utan tro är det omöjligt att behaga honom. (Hebr. 11:6) Det är tron som sätter oss i förbindelse med himmelens kraft och ger oss styrka i kampen mot mörkrets makter. "Detta är den seger som har besegrat världen: vår tro." (1 Joh. 5:4) Tron gör Guds existens och närvaro verklig för oss. Då vi försöker att göra allt till Hans ära, upptäcker vi mer och mer av skönheten i Hans karaktär och det förunderliga med Hans nåd. Vi får andlig styrka, ty vi inandas himmelens atmosfär och inser att Gud är på vår högra sida, så att vi inte skall ändra uppfattning. Vi blir lyfta upp över världen och ser Honom som är den härligaste bland tio tusentals, den ende helt och hållet älsklige. Genom att betrakta Honom kommer vi att förvandlas till Hans avbild.  

26 12 1892 The Signs of the Times Vägen till Kristus IV - Förenade med den levande vinstocken   
Om någon är i Kristus är han en ny skapelse. Det gamla är förbi, se, det nya har kommit. (2Kor. 5:17). Det är endast gudomlig kraft som kan ge människohjärtat nytt liv och fylla själen med Kristi kärlek, något som alltid kommer att visa sig i kärlek till dem Han dog för. Andens frukt är kärlek, glädje, frid, tålamod, vänlighet, trohet, mildhet och självbehärskning. När en person är omvänd till Gud får han en ny moralisk uppfattning, en ny bevekelsegrund. Han älskar det Gud älskar, ty livet är då sammanfogat med den gyllne kedjan av de orubbliga löftena i Jesu liv. Kärlek, glädje och frid och en obeskrivlig tacksamhet kommer att fylla själen och de som blir välsignade på det sättet kommer att säga: "Ditt saktmod gör mig stor." (Ps. 18:36)    
Men de som väntar på att få se en magisk förändring av sina karaktärer utan någon beslutsam insats i kampen mot synden, kommer att bli besvikna. Vi har ingen anledning att vara rädda så länge vi ser på Jesus, ingen anledning att tvivla på att Han helt och fullt förmår frälsa alla som kommer till Honom. Däremot bör vi ständigt vara på vakt så att inte vår gamla natur på nytt får makt över oss och så att inte fienden klarar att lägga en snara för oss, som på nytt gör oss till hans fångar. Vi måste arbeta på vår frälsning med fruktan och bävan, ty det är Gud som verkar i oss både att vilja och att göra Hans goda vilja. Med våra begränsade möjligheter måste vi vara lika heliga på vårt område som Gud är helig på Sitt område. Så långt det är möjligt måste vi ge uttryck åt den gudomliga karaktärens sanning, kärlek och storhet. Liksom vaxet tar intryck av sigillet, så måste själen ta intryck av Guds Ande och behålla Kristi bild.      
Vi måste alla växa i andlig älskvärdhet. Vi kommer ofta att misslyckas i våra försök att efterlikna det gudomliga mönstret. Vi kommer ofta att bli tvungna att böja oss ned och gråta vid Jesu fötter, eftersom vi gör misstag och kommer till korta, men vi behöver inte bli missmodiga. Vi måste be innerligare, visa en större tillit och med orubblig ståndaktighet försöka växa upp till likhet med vår Herre. Eftersom vi misstror vår egen kraft, kommer vi att sätta vår tillit till vår Frälsares styrka och prisa Gud som är vår Fräsare och vår Gud.      
Där det finns en förbindelse med Jesus, där finns det kärlek. Oavsett vilka andra frukter vi i övrigt bär, är de inte till någon nytta om kärlek saknas. Kärlek till Gud och medmänniskan är själva kärnan i vår kristna tro. Ingen kan älska Kristus utan att älska sina barn. När vi är förenade med Kristus, har vi Kristi sinnelag. Renhet och kärlek lyser fram i karaktären och ödmjukhet och sanning kommer att styra livet. Själva ansiktsuttrycket är förändrat. När Kristus bor i hjärtat, är Han en förvandlande kraft och det yttre bär vittnesbörd om den frid och glädje som bor i det inre. Vi tar emot Guds kärlek på samma sätt som grenen drar till sig näring från vinstocken. Om vi är inympade i Kristus och fiber för fiber har blivit förenade med den levande vinstocken, kommer vi att ge bevis för det genom att bära rikligt med levande frukt. Om vi är förenade med ljuset, kommer vi att vara kanaler för ljuset och med våra ord och gärningar kommer vi att reflektera ljuset till världen. De som är sanna kristna är bundna med den kärlekens kedja, som förenar himmel och jord och som binder samman den dödliga människan med den odödlige Guden. Det ljus som lyser i Jesu Kristi ansikte, lyser in i Hans efterföljares hjärtan, till Guds ära.    
Vi blir förändrade genom det som vi ser. När vi mediterar över fullkomligheten hos den gudomliga förebilden, kommer vi att längta efter att bli helt annorlunda än vi är nu och efter att bli förnyade så att vi kan bära Hans bild och få del av Hans renhet. Det är genom tro på Guds Son som förändringen i karaktären äger rum och vredens barn blir Guds barn. De går från döden över till livet, de blir andliga människor och kan urskilja andliga sammanhang. Guds visdom upplyser deras sinne och de ser förunderliga ting i Guds lag. När en människa blir omvänd genom sanningen, sker en förvandling av hennes karaktär. Hon får en allt större insikt. Då hon blir en person som lyder Gud, har hon Kristi sinnelag och Guds vilja blir hennes vilja.    
De som förblir lydiga mot Gud, får Kristi sinnelag och Guds vilja blir deras vilja. Den som förbehållslöst överlåter sig åt Guds Andes ledning, kommer att finna att hans sinne utvecklas och att hans uppfattningsförmåga växer. I tjänsten för Gud får han en undervisning som inte är ensidig och otillräcklig. De utvecklar inte en ensidig karaktär utan får en symmetrisk och välutvecklad karaktär. Karaktärssvagheter, som har visat sig i en obeslutsam vilja och kraftlöshet, blir övervunna, ty ständig hängivenhet och fromhet leder människan in i en sådan relation till Kristus, att han har Kristi sinnelag. Han är ett med Kristus och har sunda och fasta principer. Hans uppfattningsförmåga är klar och han ger uttryck för den visdom som kommer från Gud. Jakob säger: "Är någon bland er vis och förståndig, då skall han visa sina gärningar genom ett klokt och vänligt uppträdande." (Jak. 3:13) "Men visheten ovanifrån är först och främst ren, vidare fredlig, mild, foglig, fylld av barmhärtighet och goda frukter, opartisk och uppriktig. Rättfärdighetens frukt sås i frid och ges åt dem som skapar frid." (Jak. 3:17- 18) De som dricker av frälsningens bägare och åkallar Herrens namn kommer att ha en sådan visdom. Den frälsning som ger överträdaren förlåtelse, ger honom den rättfärdighet som kommer att tåla den Allsmäktiges granskande blick. Den ger också seger över Guds och människans mäktige fiende, skänker evigt liv och glädje till den som tar emot den och kan med rätta bli till glädje för den ödmjuke, som hör talas om detta och är glad.     
Den underbara liknelse, som Jesus berättade om det bortkomna fåret och herden som lämnade de nittionio för att söka efter det som kommit på avvägar, är en bild på Kristi uppgift, syndarens tillstånd och den glädje som råder i himlen över en syndare som blir frälst. Herden såg inte sorglöst ut över fåren och sade: "Jag har nittionio får och det skulle vara alldeles för besvärligt för mig att gå ut och söka efter det som irrar omkring. Det kommer säkert tillbaka och då skall jag öppna dörren till fårahuset så att det kommer in, men jag kan icke ge mig ut och leta." Nej, så fort fåret hade kommit på avvägar, blev herdens anlete fyllt av sorg och oro. Han räknar sin hjord om och om igen och när han är säker på att ett får saknas, slumrar han inte. Han lämnar nittionio i fårafållan och hur mörk och stormig natten än är, hur farlig och obehaglig vägen än är och hur lång och långtråkig hans tjänstgöring än är, tröttnar han inte och upphör inte att leta, förrän han har funnit det får som hade kommit bort. När han har funnit det, lägger han det uttröttade och utmattade fåret på sina skuldror och bär det tillbaka till flocken, full av tacksamhet över att sökandet inte har varit förgäves. Hans tacksamhet tar sig uttryck i lovsång och han kallar samman vänner och grannar och säger: "Gläd er med mig! Jag har funnit mitt får som jag hade förlorat." Så är det när någon som har gått vilse har blivit funnen av fårens store Herde. Änglarna i himlen svarar på Herdens glädjefyllda utrop. När den som var förlorad har blivit funnen, förenar sig himmel och jord i tacksägelse och glädje. "Jag säger er: På samma sätt blir det glädje i himlen över en enda syndare som omvänder sig - inte över nittionio rättfärdiga som ingen omvändelse behöver." (Luk. 15:7)  

13 02 1893 The Signs of the Times Frälsningsplanen    
Kärlekens lag är underlaget för Guds regering. Kärlekens tjänst är den enda tjänst som himmelen kan ta emot. Gud har skänkt alla en fri vilja och gett människor förmåga att värdesätta hans egenskaper och därmed förmåga att älska honom och välja att tjäna honom. Så länge de skapade dyrkade Gud fanns det harmoni i hela universum. Fastän kärleken till Gud var det högsta, fanns det överflöd av kärlek till andra. Innan man överträdde lagen, som är en tolkning av Guds karaktär, fanns det inga falska toner som störde den himmelska harmonin.    
Men Gud känner alla sina verk. Från evighetens tidsåldrar har nådens förbund (oförtjänt ynnest) existerat i Guds sinne. Det har kallats det eviga förbundet, eftersom frälsningsplanen inte kom till efter människans fall, utan var just det som var "den nu avslöjade hemlighet, som förut under evärdliga tider har varit outtalad, men som nu har blivit uppenbarad och enligt den evige Gudens befallning blivit med stöd av profetiska skrifter kungjord bland alla.," (Rom. 16:25, 26)      
     Avsikten och nådens plan existerade från all evighet. Före världens grundläggning var det i överensstämmelse med Guds rådslut att människan skulle bli skapad och utrustad med kraft att göra Guds vilja. Människans fall med alla dess följder var inte okänt för den Allsmäktige. Förlossningen var inte resultat av efterklokhet, en plan utformad efter det att Adam syndat, den var en evig avsikt att utverka välsignelse inte endast för det stoftkorn vår värld är, utan för alla Guds skapade världar.    
Inför honom som härskar i himmelen ligger alla både forntidens och framtidens hemligheter utbredda. Gud ser bortom smärtan, mörkret och ödeläggelsen som synden har åstadkommit. Utvecklingen av hans avsikt var att skapa kärlek och välsignelse. Även om han nu är omgiven av mörka skyar är dock rättfärdighet och dom grunden för hans tron.    
Den gudomliga karaktärens härlighet uppenbarades i skapelsen och i förlossningen, i naturen och i Kristus. Då Gud på sitt förunderliga sätt visade sin kärlek genom att offra sin ende Son, "på det att var och en som tror på honom inte skall förgås, utan ha evigt liv", uppenbarades hans karaktär för universums invånare. Genom Kristus har vår himmelske Fader gjorts känd som kärlekens Gud. {ST, 13. februari 1893 par. 5}     
Då människan syndade uppfylldes hela himmelen av sorg; ty genom att ge efter för frestelsen, blev människan fiende till Gud, en som tagit del av satanisk natur. Guds avbild som han skapats till blev fördärvad och förvanskad. Den mänskliga karaktären förlorade sin överensstämmelse med Guds karaktär, ty genom synd blev människan köttslig, och det köttsliga hjärtat är fiendskap mot Gud.  Det är inte Guds lag underdånigt och kan inte heller vara det. För änglarna verkade det inte finnas någon utväg för den som överträtt Guds lag. De upphörde att sjunga lovsånger, och i de himmelska domstolarna sörjde man över det fördärv som synden hade åstadkommit. Ingenting annat än undergång väntade människosläktet då nu människans enighet med Gud avbrutits och hon inte längre följde hans lag. Då Guds lag är lika oföränderlig som hans natur, fanns det inget hopp för människan med mindre det kunde finnas en utväg varvid överträdelsen kunde försonas, människans natur förnyas och den förlorade Gudsbilden i människan upprättas på nytt. Gud hade i sin kärlek lagt en sådan plan. Det var genom satans felaktiga bild av Guds karaktär som människan vilseleddes till att tvivla på verkligheten i hans kärlek, och började se på Gud som sin fiende. Så som satan hade gjort i himlen, så gjorde han på jorden, - förklarade Guds styrelse som orättfärdig och begränsningarna genom hans lag onödiga, och bad människan så som han hade bett änglarna, att kasta av sig oket och låta sin egen naturs maningar vara deras enda vägvisare och lag. Han utlovade frihet, men liksom han själv är tjänare åt fördärvet, förde han människorasen in under slaveri, synd, elände och död. Han framställde Gud som om han gjorde anspråk på allt och inte gav någonting, som om han krävde människans tjänst för sin egen äras skull, men inte nekade sig själv något för människans skull. ST, 13. februari 1893 par. 6}    
Kristus var med Gud i skapelsen. Han var ett med Gud, hans jämlike. Han var ett med Gud, jämställd med honom, hans äras klarhet, hans persons tydliga spegelbild, Faderns representant. Endast han, människornas Skapare, kunde bli deras Frälsare. Ingen av änglarna i himmelen kunde uppenbara Fadern för syndaren och återföra honom till Gud. Men Kristus kunde uppenbara Faderns kärlek, ty Gud var i Kristus och han försonade världen med sig själv. Kristus kunde bli "skiljedomare" mellan en helig Gud och den förtappade mänskligheten, en som "må döma därom". (Job. 9:33) Ingen utom Kristus kunde återlösa människan från lagens förbannelse. Han erbjöd sig att ta på sig syndens skuld och skam - synden som var så avskyvärd i Guds ögon att det blev nödvändigt att Sonen blev skild från Fadern. Kristus erbjöd sig att stiga ned till människans förnedring och elände och återföra, den ångerfulla, troende människan till samklang med Gud. Kristus, det slaktade Lammet, gav sig själv som offer och ställföreträdare för Adams fallna barn, även om hela himlen var engagerad i detta offer genom gränslös uppoffring. Men Gud älskade världen så att han utgav sin enfödde son, för att genom hans brustna hjärta få en kanal för hans överflödande gränslösa kärlek till den fallna människan. Människan hade blivit så förödmjukad genom synd, hennes natur hade blivit så förvanskad genom ondska, att det var omöjligt för henne själv att leva i överensstämmelse med Guds vilja, vars natur är renhet och kärlek. Men Kristus återlöste henne från lagens förbannelse, och gav henne gudomlig kraft, och genom människans samarbete kunde syndaren återupprättas till det tillstånd hon förlorat. {ST, 13. februari 1893 par. 7}    
     Endast Kristus nåd kunde förändra stenhjärtat till ett hjärta av kött, göra det levande för Gud, och förändra karaktären, så att ett barn som förnedrats av synd kunde bli ett Guds barn och ärva himlen. Människan hade inte någon makt att rättfärdiggöra själen, att helga hjärtat. Moralisk sjukdom kunde bara botas genom den store Läkarens makt. Himlens största gåva, likafullt Faderns Enfödde, full av nåd och sanning, var i stånd att återlösa den förlorade. {ST, 13. februari 1893 par. 8}    
     Den fallna rasens enda hopp blev funnet i att bli att bli försonad med Gud. Satan hade gett en så felaktig bild av Gud att människan inte hade någon sann föreställning om den gudomliga karaktären. Kristus kom till världen, och genom att fullfölja frälsningsplanen, uppenbarade han det faktum att "Gud är kärleken" {ST, 13. februari 1893 par. 9}    
     När frälsningsplanen uppenbarades för änglarna, fyllde glädje, outsäglig glädje himlen. Härligheten och heligheten hos en återlöst värld utgjorde också ett mått på smärtan hos Livets Furste. Genom de himmelska rättssalarna genljöd den första tonen av den sång som änglarna sjöng ovanför Betlehems höjder, - "Ära vare Gud i höjden, och frid på jorden, bland människor, till vilka han har behag!" Och det fallna paret i Edens lustgård, som stod som brottslingar inför den rättfärdige domaren, i väntan på den välförtjänta domen över sin överträdelse, hörde de första tonerna av det gudomliga löftet. Innan livet med hårt arbete och sorg som synden hade fört med sig till dem beskrevs för dem, innan domen att dödens lön är döden uttalades för dem, hörde de löftet om återlösning. Fastän de måste lida på grund av sin mäktige fiendes makt, kunde de tack vare Kristus förtjänster se framåt mot seger. Evangeliets hemlighet uttalades i Eden, när Gud sade till ormen: "Jag skall sätta fiendskap mellan dig och kvinnan och mellan din säd och kvinnans säd. Denna skall söndertrampa ditt huvud, och du skall stinga den i hälen." Om satan hade kunnat röra vid huvudet med sina bedrägliga frestelser, skulle den mänskliga familjen ha varit förlorad; men Herren hade tillkännagett sin avsikt och plan på nådens mysterium, genom att förklara att Kristus hade krossat ormen under sina fötter. {ST, 13. februari 1893 par. 10}    
     Det var emellertid inte bara människan som hade kommit under bedragarens makt, utan fienden hade tillskansat sig själva jorden, människans besittning. Genom frälsningsplanen, Kristus offer, skulle inte bara människan utan också hennes välde bli återlöst. Genom Kristus förtjänster skulle allt återställas som människan förlorat genom synd. Den tid skulle komma då den "ingen förbannelse skall vara mer. Och Guds och Lammets tron skall stå därinne, och hans tjänare skall tjäna honom." Löftet skulle gå i uppfyllelse. "De rättfärdiga skola besitta landet och bo däri evinnerligen." {ST, 13. Februari 1893 par. 11}    
Genom frälsningsplanen skall en större avsikt förverkligas än vad till och med människans frälsning och jordens återlösning ger vid handen. Genom uppenbarandet av Guds egenskaper i Kristus kommer den gudomliga härskarmaktens godhet att bli bevisad inför hela universum. Satans anklagelser kommer att bli motbevisade, syndens väsen och följder klarlagda och lagens giltighet fullt lagd i dagen. Satan hade förklarat att Guds lag var felaktig, och att universums bästa krävde en ändring i dess krav. Då han angrep lagen, hade han för avsikt att undergräva auktoriteten för Skaparen, och vinna högsta trohet mot sig själv. Genom frälsningsplanen skulle emellertid lagens föreskrifter visa sig vara fullkomliga och oföränderliga, så att en enda ära och kärlek till sist skulle upphöjas till Gud genom hela universum, som för evigt tillskriver honom härlighet och ära och pris som sitter på tronen och till Lammet.    
Så skall utrotandet av synden bevisa Guds kärlek och befästa hans heder inför ett universum av skapade varelser som gläder sig över att göra hans vilja och i vilkas hjärtan hans lag bor.<br><i>(Fortsättning följer.)</i>  

19 02 1894 The Signs of the Times Romerska kyrkan är den mänskliga naturens religion   
Det finns ett stort behov av att alla som gör anspråk på att vara bibeltroende kristna tar Skriften bokstavligen. Det är nödvändigt att dra rätt slutsatser om vad Skrifterna menar när de refererar till laglöshetens människa, som ska sätta sig i sinnet att förändra Guds tider och lagar. Han hade ingen verklig makt att förändra Guds tider och hans lag, men han ansåg sig själv kapabel att utföra detta verk, för han är "motståndaren som förhäver sig över allt som kallas gud eller heligt, så att han sätter sig i Guds tempel och säger sig vara Gud." Han imiterar den förste store rebellen, syndens upphovsman. I himlen tänkte Satan förändra Guds lagar, och i detta syfte förändrade han sin karaktär och sin position i himlens salar, och påverkade andra tills de förenade sig med honom i upproret mot Gud, men han lyckades inte förändra Guds lag. Gud ändrade eller bytte inte ut sitt styrelseskick för att det skulle passa Satans idéer, utan fastslog att grunden för hans regering i himlen och på jorden är lika oföränderlig som själva tronen.    
När Satan inte kunde få alla änglarna att revoltera mot Guds lag gjorde han jorden till skådeplats för sitt uppror, och genom laglöshetens människa försöker han genomföra sina diaboliska syften. Genom påvekyrkan, den romerska makten, laglöshetens människa, genomförs Satans syfte bland människor, Guds lag och hans tid åsidosätts. Vi ser att protestantismen uppmuntrar påvekyrkan i detta, och falska system för tillbedjan, vilka våra fäder mangrant motsatte sig med fara för liv och egendom, fostras, omhuldas och uppmuntras att utvidgas och nå stort inflytande. Protestanter söker inte i sina biblar som de borde, och lyder inte varningen som har getts angående laglöshetens människas verk. Den Romersk Kyrkan hävdar att påven är utrustad med suverän auktoritet över alla biskopar och pastorer, och detta anspråk på överhöghet förnekades en gång av protestanter. De tog den ståndpunkten att bibeln, och endast bibeln, utgjorde regeln för tro och lära, att Guds Ord är den enda ofelbara vägvisaren för människor, och att det är onödigt och skadligt att sätta prästers och prelaters ord i Guds Ords ställe.    
För katoliken är bibeln en förbjuden bok, eftersom den tydligt avslöjar det romerska systemets irrläror, och ingen som söker i bibeln med upplyst förståelse, kan vara i harmoni med katolska kyrkan länge. Den som söker i biblen för att förstå sanningen kommer inte att finna någon auktoritet i Guds Ord för påvens och kardinalernas förmodade makt. Det finns inget Guds ord som sanktionerar deras förmodade överlägsenhet eller ledarställning över sitt folk, liksom det inte finns någon text som stödjer det anspråk som Lucifer gjorde på överlägsenhet över Kristus i himlen. Påvekyrkans anspråk på överlägsenhet framförs under inflytande av den förste store usurpatorn som så ihärdigt framhöll sin rätt till ledarställning över Guds härskara. Under den mörka medeltiden - okunnighetens och vidskeplighetens långa natt - erkändes påvemaktens anspråk på överlägsenhet och ledarställning av kejsare och kungar, trots att Gud inte hade sanktionerat några sådana förmåner, utan reste upp män för att motsäga anspråket, och för att bryta det romerska oket från Guds församling. Genom dessa utvalda redskap samlade Gud församlingen till att åter hävda sitt oberoende, och i Guds kraft steg hon fram i den frihet som Gud hade gjort henne självständig med. Hon bröt sig loss från det katolska oket, och med Guds Ord i sin hand mötte hon det stora onda från katolicismen, som David mötte Goliat i himmelens namn när han använde sin slunga och några få stenar från bäcken. Israels utmanare blev slagen av trons man, och medan människor håller fast vid Herrens ord kan de inte förena sig med villfarelsens mäktiga system.    
Herren har uttalat en förbannelse över dem som tar bort eller lägger till något till Skrifterna. Den store JAG ÄR har bestämt vad som ska utgöra regeln för tro och lära, och han har utformat det så att bibeln ska vara en bok för vardaglivet. Den församling som håller sig till Guds Ord är oåterkalleligt separerad från Rom. Protestanter var en gång skiljda på det sättet från denna mäktiga avfallna kyrka, men de har närmat sig henne, och är fortfarande på väg mot återförening med den romerska kyrkan. Rom förändras aldrig. Hennes principer har inte ändrats på minsta sätt. Hon har inte minskat klyftan mellan sig själv och protestanterna. De har gjort allt närmande. Men vad säger detta om dagens protestantism? Det är på grund av att man avvisar bibelns sanningar som människor fortskrider mot otro. Det är en återfallets kyrka som minskar avståndet mellan sig själv och påvekyrkan.     
Det är själar som Luther, Cranmer, Ridley, Hooper och de tusentals ädla människor som blev martyrer för sanningens sak som är de sanna protestanterna. De stod som trofasta väktare för sanningen och förklarade att protestantism inte kan förenas med katolicism, utan måste vara lika vitt skiljd från påvekyrkans principer som öster är från väster. Sådana förespråkare för sanningen kunde inte passa ihop med "laglöshetens människa" mer än Kristus och hans apostlar kunde. I gamla tider kände de rättfärdiga att det var omöjligt att förena sig med Rom, och fast deras motstånd mot detta system av villfarelse upprätthölls med risk för liv och egendom hade de mod att stå fast vid sin separation, och de kämpade modigt för sanningen. Bibelns saningar var dyrbarare för dem än rikedom, ära eller till och med livet självt. De kunde inte uthärda att se sanningen begravd under en massa vidskeplighet och lögnaktigt sofisteri. De tog Guds ord i sina händer och reste sanningens standar inför folket, medan de modigt förkunnade det som Gud hade uppenbarat för dem genom omsorgsfullt studium av bibeln. De dog den grymmaste död för sin trohet mot Gud, men genom sitt blod köpte de oss friheter och privilegier som många som gör anspråk på att vara protestanter nu lättvindigt överlämnar till ondskans makt. Men ska vi ge upp dessa dyrköpta privilegier? Ska vi förolämpa himmelens Gud och efter att han har befriat oss från det romerska oket åter försätta oss i slaveri under denna antikristna makt? Ska vi ge bevis på vårt förfall genom att avtala bort vår religionsfrihet, vår rätt att tillbe Gud så som vårt eget samvete bjuder oss?    
Luthers röst, som ekade mellan berg och dalar, som skakade Europa som en jordbävning, manade fram en här av ädla Jesu apostlar, och den sanning som de försvarade kunde inte tystas av bål, av tortyr, av fängelsehålor eller av död. Och fortfarande talar rösten av denna ädla armé av martyrer om för oss att den romerska makten är de sista dagarnas förutsagda avfall, den laglöshetens hemlighet som Paulus såg börja verka redan på hans tid. Romersk katolicism vinner snabbt mark. Påvemakten växer till, och de som har vänt sina öron bort från att höra sanningen lyssnar till hennes bedrägliga fabler. Katolska kapell, katolska högskolor, nunne- och munkkloster växer till, och den protestantiska världen verkar sova. Protestanter förlorar kännetecknet som särskiljde dem från världen och de minskar avståndet mellan sig själva och den romerska makten. De har vänt bort sina öron från att höra sanningen. De har varit ovilliga att ta emot det ljus som Gud har låtit lysa på deras stig och går därför in i mörker. De talar med förakt om uppfattningen att den förgångna grymma förföljelsen från Rom och dem som förenar sig med henne kommer att återuppstå. De inser inte det faktum att Guds Ord helt och hållet förutsäger en sådan återuppståndelse, och vill inte medge att Guds folk ska lida förföljelse i de sista dagarna, trots att bibeln säger " Och draken vredgades än mer på kvinnan och gick åstad för att föra krig mot de övriga av hennes säd, mot dem som håller Guds bud och har Jesu vittnesbörd".    
Påvekyrkan är den mänskliga naturens religion, och massan av människor älskar en lära som tillåter dem att synda, och som ändå friar dem från syndens konsekvenser. Människor måste ha någon form av religion, och denna religion, formad av mänskliga påhitt men som ändå gör anspråk på gudomlig auktoritet, passar det köttsliga sinnet. Människor som tror sig själva vara visa och intelligenta vänder sig bort i högmod från rättfärdighetens standard, de tio budorden, och anser inte att det passar deras värdighet att fråga efter Guds vägar. Därför ger de sig in på felaktiga vägar och på förbjudna stigar. De blir självtillräckliga och uppblåsta efter påvens förebild, inte efter Jesu Kristi förebild. De vill ha den form av religion som har de lägsta kraven på andlighet och självuppoffring, och eftersom ohelgad mänsklig visdom inte kommer att leda dem till att avsky påvedömet dras de naturligt till dess bestämmelser och läror. De vill inte vandra på Herrens vägar. De är helt enkelt för upplysta för att söka Gud i bön och ödmjukhet, med en rationell kunskap om hans ord. När de inte bryr sig om att lära känna Herrens vägar är deras sinnen vidöppna för villfarelser, redo att acceptera och tro på en lögn. De är villiga att bli pålurade de mest oförnuftiga och inkonsekventa osanningar som om det vore sanning.    
Påvedömet är Satans mästerverk av bedrägeri, och även om det har bevisats att en tid av stort intellektuellt mörker var gynnsamt för den romerska kyrkan, så kommer det också att visa sig att en tid av stort intellektuellt ljus också är gynnsamt för dess makt, för människors sinnen är koncentrerade på sin egen överlägsenhet, och de tycker inte om att bibehålla Gud i sitt medvetande. Rom gör anspråk på ofelbarhet och protestanter följer efter i samma spår. De längtar inte efter att söka sanningen och att fortskrida från ljus till ännu större ljus. De avskärmar sig genom fördomar och verkar villiga att själva bli bedragna och att bedra andra.    
Men även om kyrkornas inställning är nedslående är det inte nödvändigt att bli modfälld. Gud har ett folk som kommer att bevara sin trofasthet mot hans sanning, som kommer att göra bibeln, och bibeln allena, till sitt rättesnöre för tro och lära, som vill höja standarden och hålla den fana högt på vilken är skrivet "Guds bud och Jesu tro". De kommer att värdesätta ett rent evangelium och göra bibeln till grunden för sin tro och lära.    
För en tid som denna, när människor kastar Härskarornas Herres lag åt sidan, är Davids bön passande, " Det är tid för HERREN att handla, för de har gjort din lag om intet". Vi närmar oss en tid när nästan hela världen kommer att ösa förakt över Guds lag, och Guds folk som håller hans bud kommer att bli svårt prövade. Men kommer de att tappa sin respekt för Jehovas lag för att andra inte ser och förstår dess bindande krav? Låt Guds laglydiga folk, liksom David, vörda Guds lag i motsvarande grad som människor kastar den åt sidan och öser ringaktning och förakt över den.<br>(Översatt till svenska av Suzanne Gundler)  

22 10 1896 The Signs of the Times Styrkans källa   
 "Stå upp, var ljus, ty ditt ljus kommer, och HERRENS härlighet går upp över dig. Se, mörker skall övertäcka jorden och töcken folken, men över dig skall HERREN gå upp, hans härlighet skall uppenbaras över dig. Hednafolk skall vandra i ditt ljus och kungar i glansen som går upp över dig."    
Det finns arbete för alla om de vill samarbeta med Gud. "Ty så säger den höge och upphöjde, han som tronar till evig tid och heter "den Helige": Jag bor i det höga och heliga men också hos den som är förkrossad och har en ödmjuk ande, för att ge liv åt de ödmjukas ande, för att ge liv åt de förkrossades hjärtan." Heliga varelser väntar på att arbeta genom oss. Om vi vill helga hjärta och sinne för att tjäna Gud, och göra det arbete som han har för oss att utföra och gå i Jesu fotspår, kommer våra hjärtan att bli som heliga harpor vars ackord kommer att stiga upp med lovprisning och tacksägelse till Lammet som sänts av Gud för att ta bort världens synd.    
Kristi liv och hans kärleksarbete får oss att skämmas och fördömer den otro som många visar. Han har lovat "Be, och ni skall få" "Om nu ni som är onda förstår att ge era barn goda gåvor, hur mycket mer skall då inte er Fader i himmelen ge det som är gott åt dem som ber honom." De som inte känner Jesus som sin personlige Frälsare använder sig inte av de utlovade välsignelserna, men till var och en som tror är han Livets Träd i Guds paradis. Hans grenar når till denna värld, för att de välsignelser som han har köpt för oss ska komma inom räckhåll för oss. Varför spenderar vi vår dyrbara tid på att klaga över vår svaghet, när Kristus på alla sätt har sett till att vi kan vara starka? Han har gett oss en Hjälpare, Den Helige Ande, som kommer att presentera den dyrbara frukten från Livets Träd för oss. Från detta träd kan vi plocka och äta, och vi kan sedan leda andra till det så att de också kan äta. Varför skulle vi klaga över vår ineffektivitet när de himmelska änglarna väntar på att samarbeta med oss, för att göra oss till levande kanaler som välsignar världen med det budskap som Gud vill ge oss att bära ut.    
Om du har försummat att lägga din hand i Kristi hand är du i ständig fara att bli bedragen. Många är andligt svaga eftersom de, istället för att odla tro, ser på sitt arbetes nedslående sidor. I prövningens tid vänder de sig till människor för att få hjälp, men när de gör det stödjer de sig på ett brutet rör, för de kommer ofta att bli djupt besvikna på människor. Den otro och misstänksamhet som väcks på detta sätt bär sin egen frukt.    
Kristus vill att våra tankar ska centreras på honom. Efter att han har gett oss många bevis på sin vilja att hjälpa oss i all nöd, sörjer han om vi vänder bort våra ögon från hans tillräcklighet för att se på vår egen och andras svaghet. Se bort från jaget till Jesus Kristus, all välsignelses och nåds liv, livet i allt som är värdefullt och dyrbart för Guds barn. Vi har ingen orsak att beklaga oss över vår egen otillräcklighet eftersom Kristus har bevisat att han är en ständigt närvarande hjälpare i nödens tid.    
Herren Jesus är vår styrka och vår glädje, det stora förrådshuset som människor vid varje tillfälle kan hämta styrka från. När vi studerar honom, talar om honom, kan se på honom mer och mer, när vi använder oss av hans nåd och tar emot de välsignelser som han erbjuder oss, har vi något som vi kan hjälpa andra med. Fyllda med tacksamhet ger vi de välsignelser som vi har fått gratis till andra. När vi tar emot och förmedlar till andra växer vi i nåd, och en stark ström av lovprisning och tacksamhet flödar ständigt från våra läppar, Jesu ljuva Ande väcker tacksägelse i våra hjärtan och våra själar blir upplyfta av en känsla av trygghet. Kristi outtömliga rättfärdighet, som aldrig sviker, blir vår rättfärdighet genom tro.    
När frestelser ansätter dig, som de helt säkert kommer att göra, när bekymmer, rådlöshet och mörker verkar omge din själ, se till den plats där du senaste såg ljuset, vila i Kristi kärlek och under hans skyddande skugga, för i hans skugga kan vi finna vila och frid. När synd kämpar om herraväldet i det mänskliga hjärtat, när skuld förtrycker själen och tynger samvetet, när otro fördunklar sinnet, kom ihåg att Kristi nåd är tillräcklig för att övervinna synden och fördriva mörkret. Jesus, Frälsaren som förlåter synd, är vår försvarare i himlens salar och han kallar oss att "stå upp, och vara ljus" eftersom hans härlighet har gått upp över oss.    
En orsak till nutidens andliga svaghet är det låga värde som de som tror på Kristus ständigt tenderar att sätta på sig själva. Kristus betalade ett oändligt pris för oss, och han vill att hans utvalda arv ska värdesätta sig själv efter det pris han har satt på dem. Gör inte Jesus besviken genom att sätta ett lågt värde på dig själv. Ta emot de tillfällen och förmåner som kommer att öka ditt värde hos Gud, för genom att acceptera hans nåds skatter kommer du att bli dyrbar och älskvärd i hans ögon. Praktisk gudsfruktan kommer att strömma genom era liv som trådar av guld, och när Gud ser din hängivenhet mot honom kommer han att säga, "Jag skall göra en man mer sällsynt än fint guld, en människa mer sällsynt än guld från Ofir". Hela himlen jublar över den svaga, felande själ som överlämnar sig till Jesus, och genom hans styrka lever ett rent liv.    
Vår väg till Guds paradis kommer ofta att spärras av frestaren, vars syfte är att försvaga vår tro genom att dölja strålarna från Rättfärdighetens Sol. Vår Frälsare har varnat oss för att vi måste träda in i Guds rike genom många svårigheter. "Detta har jag talat till er, för att ni skall ha frid i mig. I världen får ni lida, men var vid gott mod. Jag har övervunnit världen." "Frid lämnar jag efter mig åt er. Min frid ger jag er. Inte ger jag er en sådan frid som världen ger. Låt inte era hjärtan oroas och var inte modlösa". För varje tjänst som vi utför, varje självuppoffring, varje försakelse vi gör, har Herren lovat att belöna oss, inte för att det är något han är skyldig oss, utan för att hans hjärta är fyllt av oändlig kärlek, fullt av nåd och ömhet. I detta liv kommer han att betala tillbaka hundrafalt, och i den kommande världen kommer han att ge oss evigt liv.    
Varje ögonblick är oändligt dyrbart. De som övervinner mycket älskar Jesus mest, och på den dagen, när var och en belönas efter sina gärningar, kommer de att ställas närmast Kristus, i den inre cirkeln, ärade, ja högt ärade. "Den som segrar skall alltså bli klädd i vita kläder, och jag skall aldrig stryka ut hans namn ur livets bok utan kännas vid hans namn inför min Fader och hans änglar."    
I Jesus Kristus från Nasarets namn, var stark i Herren och i hans mäktiga kraft. Vet att han älskar dig, och kommer att vara din ständiga duglighet. "Stå upp, var ljus, ty ditt ljus kommer". "Lova HERREN, alla ni HERRENS tjänare, ni som står i HERRENS hus om natten. Lyft era händer mot helgedomen och lova HERREN! Må HERREN välsigna dig från Sion, han som har gjort himmel och jord."  

10 12 1896 The Signs of the Times I världen, men inte av världen   
Kristus bad för sina lärjungar, " Jag ber inte att du skall ta dem ut ur världen utan att du skall bevara dem för det onda.", " Jag har gett dem ditt ord, och världen har hatat dem, eftersom de inte är av världen"    
Medan kristna ska vara i världen ska de inte vara av världen. För att vara en frälsande kraft måste de ta avstånd från all världslighet. Liksom olja inte blandar sig med vatten ska de inte blanda sig med det som Gud fördömer. De måste hålla sig själva "obefläckade av världen", för de kan inte röra det som är orent och förbli obesmittade. Sanningen som den är i Jesus måste helga deras själar. Dess djupa, levande principer måste regera över tanke, ord och handling.    
På alla sidor finns sådant som kan fresta den kristne att överge den smala vägen, men de som vill fullända en karaktär som är passande för evigheten måste ta Guds vilja som sin standard och skilja sig helt från allt som misshagar honom. Tusentals blir förledda till synd eftersom de lämnar hjärtats fästning obevakad. De blir upptagna av denna världens omsorger, och verklig gudfruktighet drivs från deras hjärtan.  De kastar sig ivrigt in i spekulationer och försöker samla mer av denna världens skatter. På så sätt placerar de sig själva där det är omöjligt för dem att göra framsteg i det kristna livet. "Var därför nyktra, så att ni kan be." Och medan ni ber, sträva ivrigt efter att bevara era hjärtan från all orenhet, för bön utan ansträngning är ett allvarligt hån.    
 "Älska inte världen, inte heller det som är i världen. Om någon älskar världen, finns inte Faderns kärlek i honom" Varje stund av vår tid tillhör Gud, och vi har ingen rätt att belasta oss själva så med omsorger att det inte finns någon plats i våra hjärtan för hans kärlek. Samtidigt ska vi lyda befallningen, "Var inte tröga när det gäller nit." Vi ska arbeta så att vi kan ha något att ge till den som behöver. Gud vill inte att vi låter våra krafter rosta genom inaktivitet. Kristna måste arbeta, de måste engagera sig i affärer och de kan göra det i en viss utsträckning utan att synda mot Gud.    
Men alltför ofta låter kristna livets omsorger ta den tid som tillhör Gud. De ägnar sina dyrbara stunder åt affärer eller åt nöjen. All deras energi ägnas åt att vinna världsliga skatter. Genom att göra det ställer de sig själva på förbjuden mark. Många bekännande kristna är mycket noga med att alla deras affärstransaktioner ska utmärkas av strikt ärlighet, men oärlighet kännetecknar deras relation med Gud. Uppslukade av världsliga affärer misslyckas de med att uppfylla de plikter de är skyldiga människor omkring dem.    
Deras barn uppfostras inte i Herrens fostran och förmaningar. Familjealtaret försummas och enskild andakt glöms bort. Eviga intressen får bara andra platsen istället för att sättas främst. Gud blir bestulen eftersom deras bästa tankar ges till världen, eftersom deras tid spenderas på saker som är mindre viktiga. På så sätt blir de fördärvade, inte på grund av deras oärlighet när det gäller att hantera sina medmänniskor, utan för att de har undanhållit Gud det som rätteligen är hans.    
Mottot, "Religionen måste ge vika för affärerna", är Satans knep för att föra människor vilse. Den som följer denna regel kanske tror att han är en hedersman, men hans liv är en enda utdragen stöld från Gud. Och när detta liv avslutas, vad har han då för nytta av de skatter som han offrat så mycket för att vinna?    
Dårskapen i att ge världen allt illustreras i liknelsen om den dåraktige rike mannen. Han hade nått stora framgångar med Herrens hjälp, men istället för att ge Gud det som tillhörde honom, "frågade han sig själv: Vad skall jag göra? Jag har inte plats för mina skördar. Så här vill jag göra, tänkte han. Jag river mina logar och bygger större, och där samlar jag in all min säd och allt mitt goda. Sedan vill jag säga till mig själv: Kära själ, du har samlat mycket gott för många år. Ta det nu lugnt, ät, drick och var glad." Är det konstigt att Herren sa till honom: "Din dåre, i natt skall din själ utkrävas av dig, och vem skall då få vad du har samlat ihop?"    
Liksom den rike mannen lever många idag helt och hållet för världen. Fiendens bedrägeri har kommit över dem och deras sinnen är förvända. Under denna förtrollning offrar de eviga rikedomar för världsliga skatter som inte kommer att förbli deras när deras liv avslutas, och i Guds ögon är de dårar.    
Genom kärleken till världen dödar Satan människors sinnen. Ska du tillåta honom att leda dig vilse? Det är oändligt mycket bättre för dig att kämpa mot fattigdom nu, att uthärda umbäranden och åsidosättande och att se dina förhoppningar krossade men att veta att du har rätt till de himmelska boningarna, än att äga stora jordiska skatter och på den sista dagen höra det oåterkalleliga uttalandet: " Jag vet inte varifrån ni är. Gå bort ifrån mig, alla ni som bedriver orättfärdighet."    
Men medan kristna ska vara skilda från världen ska de inte isolera sig och resa murar mellan sig själva och sina medmänniskor på grund av de frestelser som de fruktar kan ansätta dem. De har en uppgift att utföra för människor omkring dem. Stora uppoffringar har gjorts för deras frälsning, och Kristus säger till dem, "Ni har fått för intet, så ge också för intet." Frestelser kommer att ansätta dem, deras arbete kommer att göras svårt för deras fiender kommer att vara outtröttliga i sina ansträngningar att göra dem modlösa. Men Kristus är deras ledare och deras frälsnings anförare. Om de är klädda i hela Guds vapenrustning, om de kämpar som om de gjorde det inför himmelens universum kommer de att segra i hans namn.    
När prövningar kommer till dem som har skiljt sig från världen, är det inte nog för dem att veta att Kristus har utstått samma svårigheter? Han var himlens Majestät, Guds älskade Son. Men när han kom till denna jord för att rädda människorna från syndens slaveri såg de ingen skönhet hos honom som gjorde att de drogs till honom. De förstod inte hans förening med Fadern. De hade ingen uppfattning om hans gudomliga karaktär. "Han var i världen och världen hade blivit till genom honom, och världen kände honom inte." Världens Frälsare var "föraktad och övergiven av människor". De som han kom för att frälsa betraktade honom som "hemsökt, slagen av Gud och pinad."    
Så är det också med Kristi efterföljare. De är Guds söner och döttrar, medarvingar med Kristus. Världens kungariken tillhör dem. Men världsliga människor drivs av världsliga principer. De kan inte förstå några andra. De ser ett litet folk, svagt och impopulärt, som kämpar mot ondskan. I deras led ses mycket få av de rika eller lärda. De ser dem bära ödmjukhetens kors, förtrogna med sorger och bekymmer. De ser dem ansätta sina själar inför Gud, tuktade och ödmjukade på grund av sina synder. Allt detta ser världen och de tänker att det inte finns något tilldragande i den kristnes lott.    
Men trots att Guds folk är främlingar bland människor, betraktade som svaga, dumma och inte värda att lägga märke till, trots att världen inte kan urskilja förhållandet som finns mellan dem och Gud är de mer dyrbara i Guds ögon är guld från Ofir. "Vad vi ska bli är ännu inte uppenbarat. Men vi vet att när han uppenbaras, kommer vi att bli lika honom, ty då ska vi se honom sådan han är."    
 "Bröder, var inte förvånade över att världen hatar er." Kristi efterföljare får inte bli överraskade om de inte blir uppmärksammade av världen. På samma sätt som världen inte la märke till Kristus, som den vägrade erkänna hans gudomlighet och hans ställning som Son, så kommer den att ringakta och nonchalera hans efterföljare. "Världen känner oss inte," skriver Johannes, "därför att den inte har lärt känna honom." Men detta ska inte vara en källa till modlöshet och prövning. "vet ni inte" frågar Jakob, "att vänskap med världen är fiendskap mot Gud? Den som vill vara världens vän blir Guds fiende."    
Vi lever på medlingens stora dag, försoningsdagen, och varningens ord kommer till var och en. "Håll er själva obefläckade av världen". Ni kan inte hålla världen i handen och samtidigt vara säkra. "Ty allt som finns i världen, köttets begär och ögonens begär och högmod över livets goda, det kommer inte från Fadern utan från världen. Och världen och dess begär förgår, men den som gör Guds vilja förblir i evighet." Bättre än all världens vänskap är Jesu Kristi vänskap. Bättre än att ha tillgång till det finaste palats på jorden är att ha tillgång till de boningar som Kristus har gått för att förbereda. Och bättre än alla jordiska lovord kommer Jesu ord till sina trogna tjänare att vara, " Kom, ni min Faders välsignade, och ta i besittning det rike som stått färdigt åt er från världens begynnelse."   

19 05 1898 The Signs of the Times Tro och goda gärningar   
 "Amen, amen säger jag er: Den som tror på mig skall utföra de gärningar som jag gör, och större än dessa skall han göra, ty jag går till Fadern. Och vad ni än ber om i mitt namn, skall jag göra, för att Fadern skall bli förhärligad i Sonen. Om ni ber om något i mitt namn, skall jag göra det. Om ni älskar mig, håller ni fast vid mina bud" Detta löfte gavs från läppar som aldrig bedrog, och vi måste ta det utlovade gudsordet, lita på det och agera utifrån det. Vi måste ta emot hans ord så som det talades till oss, och om vi betraktar det på det sättet ska vi komma till nådens tron i förtröstans fulla förvissning.    
Många som bekänner sig vara Guds barn har förlorat sin enkelhet. Det finns ingen verklig tro i deras böner, ingen förtröstan om löftet att om vi tror så ska vi få det som vi ber honom om. Men om vi har denna tro ska vi inte bli besvikna, för Gud kommer att hålla sitt ord. Herren vill att vi berättar för honom om alla våra bekymmer, och att vi ber honom om det som vi behöver. Hans löfte lyder "Be, och ni ska få." Gud kommer att ge oss just det som vi behöver. Det är vår förmån att be, det är Guds privilegium att veta vad som är till vårt bästa, så att vi när vi för det, kan förhärliga hans namn genom att ge av det till andra.    
Vi behöver få mer av Jesus, och mycket mindre av jaget. Vi behöver en barnslig enkelhet som får oss att berätta för Herren om allt vi saknar, och tro att han kommer att tillfredsställa alla våra behov i förhållande till sina rikedomar, sin godhet och sin kärlek. "Om ni ber om något i mitt namn," säger han, "skall jag göra det." Om ni älskar mig kommer ni att visa den kärleken genom att hålla mina bud. "Och jag skall be Fadern, och han skall ge er en annan Hjälpare, som alltid skall vara hos er, sanningens Ande,"    
Hjälparen har utlovats endast som sanningens Ande. Det finns ingen hjälp i en lögn. Hjälparens uppgift är att definiera och upprätthålla sanningen, och vi behöver inte oroa oss för att hjälpen inte ska komma. Den Helige Ande bor först i hjärtat som sanningen, och detta gör han genom sanningen. Världen, sa Kristus, kan inte ta emot sanningens Ande, " Ty världen ser honom inte och känner honom inte. Ni känner honom, eftersom han förblir hos er och skall vara i er."    
"Den som har mina bud och håller fast vid dem, han är den som älskar mig. Den som älskar mig skall bli älskad av min Fader, och jag skall älska honom och uppenbara mig för honom." Detta är det enda verkliga karaktärstestet. Genom att göra Guds vilja ger vi det bästa beviset på att vi älskar Gud och Jesus Kristus som han har sänt. De ofta upprepade orden om kärlek till Gud har inget värde om inte den kärleken visar sig i livets handlingar. Kärlek till Gud är inte bara en känsla, det är en levande, verksam kraft. Den människa som gör sin himmelske Faders vilja visar för världen att hon älskar Gud. Hennes kärleks frukt syns i goda gärningar.    
"Om du därför med din mun bekänner att Jesus är Herren och i ditt hjärta tror att Gud har uppväckt honom från de döda, skall du bli frälst. Ty med hjärtat tror man och blir rättfärdig, med munnen bekänner man och blir frälst." Detta betyder mer än att hålla med om sanningen att Kristus kom till världen och dog för mänsklighetens frälsning. De som förstår kan vara övertygade, men texten innebär mer än det. Den innebär fullständig uppriktighet. Den innebär förtröstan, förnuftig förtröstan som håller fast vid Frälsaren som det enda hoppet för en fallen värld. Den innebär en tro som griper tag i de underbara förberedelser som gjorts, som kommer att väcka tillgivenhet och styra livet medan den vilar på en korsfäst, uppstånden Frälsares förtjänster. Den innebär en tro som verkar genom kärlek och som renar själen.    
Aposteln Jakob såg att faror skulle uppstå när de presenterade ämnet rättfärdighet genom tro, och han strävade för att visa att verklig tro inte kan existera utan tillhörande gärningar. Abrahams erfarenhet visas upp. "Du ser" säger han, "att hans tro samverkade med hans gärningar och att det var genom gärningarna som tron blev fullbordad." På så sätt utför verklig tro ett grundligt arbete i den troende. Tro och lydnad ger en fast, värdefull erfarenhet.    
Det finns en tro som inte är en frälsande tro. Ordet förkunnar att djävulen tror och darrar. Den så kallade tro som inte är verksam genom gärningar och som inte renar själen kommer inte att göra någon människa rättfärdig. "Ni ser alltså, säger aposteln, "att en människa erkänns som rättfärdig genom gärningar och inte bara genom tro." Abraham trodde på Gud. Hur vet vi att han trodde? Hans gärningar vittnade om hans tros karaktär och hans tro räknades honom till rättfärdighet.    
Vi behöver Abrahams tro i vår tid, för att lätta det mörker som tätnar omkring oss och stänger ute Guds kärleks ljuvliga solsken, och gör den andliga växten förkrympt. Vår tro borde överflöda av goda gärningar, eftersom tro utan gärningar är död. Varje plikt som utförs, varje uppoffring som görs i Jesu namn, ger en överflödande rik belöning. Gud talar och ger sin välsignelse i själva utförandet av plikten.    
"Alla har syndat och saknar härligheten från Gud," säger aposteln Paulus, "och de står som rättfärdiga utan att ha förtjänat det, av hans nåd, därför att Kristus Jesus har friköpt dem. Honom har Gud, genom hans blod, ställt fram som en nådastol, att tas emot genom tron. Så ville han visa sin rättfärdighet, eftersom han hade lämnat ostraffade de synder som förut hade blivit begångna, under tiden för Guds tålamod. I den tid som nu är ville han visa sin rättfärdighet: att han själv är rättfärdig, när han förklarar den rättfärdig som tror på Jesus."    
Här läggs sanningen fram på ett tydligt sätt. Denna barmhärtighet och godhet är fullständigt oförtjänt. Kristi nåd är fri, för att göra syndaren rättfärdig utan förtjänst eller krav från hans sida. Rättfärdiggörelse är hel och fullständig förlåtelse för synd. Det ögonblick en syndare tar emot Kristus i tro, det ögonblicket blir han förlåten. Kristi rättfärdighet tillräknas honom, och han ska inte mer tvivla på Guds förlåtande nåd.    
Det finns ingenting i tron som gör den till vår frälsare. Tro kan inte ta bort vår synd. Kristus är Guds kraft till frälsning för alla dem som tror. Rättfärdiggörelsen kommer genom Jesu Kristi förtjänst. Han har betalat priset för syndarens återlösning. Ändå är det bara genom tro på hans blod som Jesus kan göra den troende rättfärdig.    
Syndaren kan inte förlita sig på sina egna goda gärningar som medel för rättfärdiggörelse. Han måste komma till den punkt där han vill avstå från alla sina synder, och omfatta den ena graden av ljus efter den andra, när det lyser på hans stig. Han griper helt enkelt tag i den fria och rikliga förberedelse som gjorts i Kristi blod. Han litar på Guds löften genom vilka Kristus gjorts till helgelse, rättfärdighet och frälsning för honom. Och om han följer Jesus kommer han att vandra ödmjukt i ljuset, medan han gläder sig över ljuset och sprider ljuset till andra. Rättfärdiggjord i tro bär han ständigt med sig glädje mitt i sin lydnad i livet. Frid med Gud är resultatet av vad Kristus betyder för honom. De själar som underkastar sig Gud, som ärar honom och lyder hans Ord, kommer att ta emot gudomlig upplysning. I Guds dyrbara Ord finns renhet och höghet, liksom skönhet som människors högsta makter inte kan uppnå om de inte har Guds hjälp.    
Tro ger oss ingen förtjänst. Den är Guds gåva som vi kan ta emot och värdesätta genom att göra Kristus till vår personlige Frälsare. Vi kan avvisa gåvan, uttrycka tvivel och bli olyckliga genom att hålla fast vid otro. Men detta kommer att växa till en ogenomtränglig barriär och hålla oss borta från Guds Ande och stänga våra hjärtan för hans ljus och hans kärlek. På så sätt vanärar vi Gud och hindrar hans ovärderliga offer från att vara till nytta för oss. Vi ger Satan ett tillfälle att triumfera över oss, när vi skulle kunna triumfera över honom.    
Det finns ingen ursäkt för någon av oss, under någon form av prövning, att släppa vårt grepp om Gud. Även om många människors medlidande kan svika, älskar och ömkar Gud oss fortfarande, och sträcker ut sin hjälpande hand. Guds eviga armar omfamnar den själ som vänder sig till honom för att få hjälp. Han är källan till vår styrka, vår fästning i varje prövning. När vi ropar till honom efter hjälp kommer hans hand att sträckas ut på ett mäktigt sätt för att rädda. Med verklig beslutsamhet och i bön till Gud om den hjälp vi behöver, kommer vi att finna styrka. Gud älskar när hans barn ber till honom, och litar på att han ska göra det för dem som de inte kan göra själva. Så låt oss lyda hans röst, som talade så som ingen annan talade: Och vad ni än ber om i mitt namn, skall jag göra, för att Fadern skall bli förhärligad i Sonen. Om ni ber om något i mitt namn, skall jag göra det. Om ni älskar mig, håller ni fast vid mina bud."<br><i>Mrs E. G. White</i>  

27 10 1898 The Signs of the Times Sanningens makt i det dagliga livet   
De sanningar som finns i Ordet får inte tas emot enbart som en teori. När vi tar emot Kristus som vår personlige Frälsare, kommer de underbara sanningarna i Ordet att bli som guldtrådar som binder oss vid Kristus och varandra. Surdegens genomträngande kraft utför en fullständig förändring av mjölet. Guds Ord verkar på samma sätt, genom Guds nåd genomför Ordet en förvandling av själen. Men så uppstår frågan: Varför finns det så många, som hävdar att de tror Guds Ord, hos vilka man inte kan uppfatta en förvandling i deras språk, ande och karaktär?    
Varför finns det så många som inte tål att man kritiserar deras syften eller planer, som visar ett oheligt temperament och som är stränga, högdragna och häftiga? Svaret är: De är inte omv ända. De behöver födas på nytt. Guds Ord har inte haft någon möjlighet att verka på deras hjärtan. Skenet från Kristi rättfärdighet har inte fått tillåtelse att lysa upp själens tempel. Sanningens förvandlande kraft har inte fått påverka deras medfödda och betingade benägenhet till det onda. Detta resulterar i att de behåller sina förutfattade meningar. Allt detta visar att Kristi nåd inte är närvarande, att man misstror hans kraft att förvandla karaktären.    
Sanningarna i Guds Ord sammanstrålar i en enda storslagen handling - omvändelsen genom tron. När den troende är förenad med Kristus, uppenbaras en helig karaktär som är orygglig i lydnad för varje ord som kommer ur Guds mun. Vi ska inte tro att de principer som finns i Guds Ord skulle vara för heliga för vardagslivet. Sanningarna i Guds Ord är sanningar som når ända till himlen och är riktade mot evigheten. Trots detta så är dess inverkan så nödvändig att det måste vävas in i människans liv. Den inverkan som Guds Ord har, ska ha en helgande inverkan på vårt tal, våra handlingar och umgänget med varje människa. Detta gäller även hum öret och rösten. Aposteln uppmanar oss: "Lev ett alltigenom heligt liv, liksom han som har kallat er är helig. Det står ju skrivet: Var heliga, ty jag är helig" (1 Pet 1:15, 16).    
Om någon tror att de kan vara likgiltiga för "småsaker", begår de ett stort misstag. Det händer att man både i hemmet och församlingen ser på saker som "små". Men dessa "småsaker" kan visa sig vara mycket betydelsefulla. Det är de "små" sakerna som disciplinerar själen och förbereder människan att handla på ett anspråkslöst sätt när hon har ett stort ansvar. Sanningens surdeg är en levande princip. Den måste praktiseras i de små tingen och ha inflytande över vardagslivet. De små och stora sakerna är hela tiden förenade och det är för att de "små" sakerna inte alltid är förenade med det som är av större intresse, som så många bekännande kristna misslyckas. Många, vars karaktärer nu vägs i helgedomens vågskål, kommer att förklaras saknade, eftersom sanningen inte får styra deras liv.    
Som medlemmar av den kungliga familjen är vi under ett högtidligt förbund, vilket ska gynna fromhet i både hemmet och församlingen. Men många uppför sig som om Guds sanning inte existerar. I deras liv upptäcker man samma egenkärlek, samma självtillfredsställelse, samma humör och samma förhastade uttalanden som hos de världsliga människorna. Man ser också samma stolthet, samma eftergivenhet för mänskliga böjelser, samma förvrängda karaktär, som om sanningen var helt okänd för dem. De stänger till själens fönster och stänger ute Kristi rättfärdighet, och sedan klagar de över att de saknar glädje och lycka i tron på sanningen. Men de är själva orsaken till sin synd eftersom de inte har sanningens surdeg i sina hjärtan. När livets vatten får flöda i rena klara strömmar över själens förtorkade jord, kommer det att leda till att goda frukter växer till Guds ära. Då kommer sanningen inte att hamna i vanrykte genom ett förvrängt sinnelag, utan kommer att uppenbaras i både ord och gärning.    
Sanningens surdeg måste ha liv i sig själv, annars kan inte de dödliga defekterna arbetas ut. Guds Ord föreskriver de troende: "Det som är sant, det som är upphöjt, rätt och rent, det som är värt att älska och akta, allt som kallas dygd och allt som förtjänar beröm, ta fasta på allt detta. Vad ni har lärt och tagit emot, hört, och sett hos mig, det skall ni göra. Då skall fridens Gud vara med er" (Fil 4:8, 9) .    
Borde det inte väcka en allvarlig beslutsamhet hos varje kristen att bli mer trofast när man överväger detta? Vi borde känna en börda för de inspirerade orden: "Var därför beredda att bryta upp och håll er vakna. Sätt allt ert hopp till den nåd som kommer er till del när Jesus Kristus uppenbaras" (1 Pet 1:13) . Denna text har vi fått att ta hänsyn till och praktisera i våra liv. Eftersom vi gör anspråk på att ha gudsfruktan måste vi ställa oss frågan: Lyder vi Guds Ord? Har sanningens surdeg fått säte i hjärtat så att den kan påverka karaktären och anpassa hela varelsen efter Guds vilja? Vi behöver Guds förvandlande kraft. Ondskans surdeg, som ger sig till känna genom olydnad och förnekelse av sanningen, måste utplånas och den surdeg som finns i Guds Ord måste få plats i hjärtat. I det finns de oundgängliga egenskaper som fordras för att återställa människan till Guds avbild. Den förvandling som skett genom sanningens surdeg, har anförtrotts oss. Kristus ger oss i uppdrag: "Gå därför ut och gör alla folk till lärjungar: döp dem i Faderns och Sonens och den helige Andes namn och lär dem att hålla alla de bud jag har gett er. Och jag är med er alla dagar till tidens slut" (Matt 28:18-20).  

22 12 1898 The Signs of the Times Sök i Skrifterna    
Det ligger i Guds plan att både unga och gamla ska studera hans Ord eftersom det är nödvändigt för intellektuell och andlig tillväxt. Kristus har gett oss Skriften till att vara måttstock för våra liv. Denna bok innehåller hans undervisning och därför värd ett närmare studium. "De ord jag har talat till er," sade han, "är ande och liv" (Joh 6:63). Dessa ord som med gudomlig auktoritet kom över Kristi läppar, var som en ny uppenbarelse för lärjungarna. De var inte nya, men lärjungarna upplevde dem så, eftersom deras ögon öppnats för att se det underbara som finns i Guds Ord.    
Om ängeln Gabriel eller någon av seraferna skulle sändas till den här världen, ta på sig mänsklig natur, undervisa om vetenskapens mysterier och ge kunskap om Gud, tänk så ivrigt människorna skulle lyssna till hans handledning! Om vi tänker oss att han hade förmåga att vara ett perfekt exempel på renhet och helighet, ha medlidande med våra sorger och bedrövelser, ta straffet för våra synder, tänk så angelägna vi skulle vara att följa honom! Vilken hänförelse vi skulle uppleva! Människorna skulle vilja sätta honom på Davids tron och samla alla nationer under hans bannar.    
Om man sedan - efter hans himmelsfärd - upptäckte att han lämnat en bok efter sig och den innehöll hela hans missionshistoria, med uppenbarelser som handlade om världens historia och framtida öde, tänk så ivriga vi skulle vara att få bryta dess sigill! Tänk så angelägna människorna skulle vara att få komma över en kopia av den! Tänkande människor skulle gripa tag i dessa underbara instruktioner till förmån för framtida generationer. I världens alla hörn skulle tusentals personer kopiera orden ur denna bok. Med intensivt intresse skulle de läsa dess sidor om och om igen.    
Under en tid skulle alla andra intressen underordna sig detta. Men det var en som kom till den här världen, en som överträffar allt vad mänsklig tankeverksamhet kan åstadkomma. För nära tvåtusen år sedan kunde man höra en främmande och mystisk röst från Guds tron: "Offer och gåvor begärde du inte, men en kropp har du danat åt mig... Se, här är jag. Som det står skrivet om mig i bokrullen har jag kommit, Gud, för att göra din vilja" (Heb 10:5, 7).    
Profeten Jesaja har ett träffande vittnesbörd om Kristus: "Ty ett barn blir oss fött, en son blir oss given, och på hans skuldror skall herrad ömet vila, och hans namn skall vara: Underbar i råd, Väldig Gud, Evig fader, Fridsfurste " (Jes 9:6) .    
Jesus säger om sig själv: "Jag var innan Abraham blev till... Jag och Fadern är ett... Ty liksom Fadern uppväcker de döda och ger dem liv, så ger också Sonen liv åt vem han vill. Och Fadern dömer ingen utan har helt överlåtit domen åt Sonen" (Joh 8:58; 10:30; 5:21, 22).    
Kristus förebrådde lärjungarna för att de var så tröga. De var påverkade av inlärda grundsatser och traditionell kultur. Detta ledde till att de sanningar som uttalades av den mest framstående Läraren i världen ofta var förlorade sanningar för dem. Kristus fick dem att inse att de hade tillgång till sanningar som hade ett värde de inte kunde drömma om. Efter sin uppståndelse, då han var på väg till Emmaus tillsammans med två av sina lärjungar, öppnade han deras sinnen så att de kunde förstå Skrifterna. Han förklarade Gamla testamentet på ett sådant sätt att de såg en mening i dess undervisning, en mening som inte ens de som nedtecknade dem hade sett.    
Kristi ord representerar det himmelska brödet. När lärjungarna åt Kristi ord, ökade deras förstånd. När de uthålligt sökte efter sanningen som en dold skatt, förstod de värdet av Kristi nåd och rättfärdighet på ett bättre sätt. Då de förstod Kristi lära steg de ut från gryningsdunklet och in i middagssolens sken.    
Det finns ingen människa som kan utföra ett perfekt arbete. Det är möjligt att det går att mäta djupet på människans intellekt. Oavsett hur rik människans gruva är, så är den inte outtömlig och människans högsta, djupaste och mest högtflygande fantasi kan inte förklara Gud. Det handlar om en oändlighet vi inte kan förstå med egen kraft, utan den helige Ande måste förklara honom för oss. Många är alldeles för tillfredsställda med en ytlig kunskap om sanningen. Eftersom man inte uppfattar värdet av dem, så passerar sanningens juveler osedda. Låt den som studerar Guds Ord anstränga sina sinnen, för ofta är betydelsen dold under ytan. När man så har fått kunskap, kommer den att vara den himmelska säd som såtts av den himmelske Såningsmannen.  

27 09 1899 The Signs of the Times Utgjutandet av Anden, Nr. 2    
<b>I två utgåvor. Nr. 2</b><br>Löftet om den helige Ande var det klarast lysande hopp och den rikaste tröst som Jesus kunde ge sina lärjungar när han steg upp till himmelen. Guds ords sanningar hade begravts under vantolkningarnas bråte. Människors visdomsord, dödliga människors uttalanden, hade upphöjts över den levande Gudens Ord. Genom den helige Andes upplysande kraft hade lärjungarna skilt sanning från falska teorier och de gav människorna livets ord.    
Den helige Ande förkastas ofta, eftersom han kommer på ett oväntat sätt. De judiska prästerna och ledarna hade fått bevis på bevis att apostlarna handlade under gudomlig inspiration, men de motstod fortfarande beslutsamt sanningens budskap. Kristus hade inte kommit på det sätt som de väntade sig och fastän de ibland var övertygade om att han var Guds Son, kvävde de övertygelsen. På det sättet blev de ännu mer förblindade och förhärdade än tidigare. De korsfäste Jesus. Ändå gav han dem i sin nåd ytterligare bevis genom det arbete som utfördes av apostlarna. Han sände sina tjänare för att berätta för dem vad de hade gjort, och till och med genom den fruktansvärda beskyllningen att de hade dödat Livets Furste, gav han dem ännu ett kall till ånger. Eftersom de kände sig säkra i sin egen rättfärdighet, var inte de judiska lärarna beredda att medge, att de män som hade förebrått dem för att ha korsfäst Kristus talade ledda av den helige Ande.    
Varje gång, som man kämpar emot, blir det sedan svårare att ge med sig. I egenskap av folkets ledare, kände prästerna och styresmännen det som sin plikt, att rättfärdiga sitt motstånd. Då de slagit in på en trotsets väg gentemot Kristus, blev varje spjärntag mot honom ytterligare en orsak till samma bemötande även fortsättningsvis. De betraktade sina gjorda andliga erfarenheter som något de skulle svartsjukt vaka över, och det hat och den elakhet, som ingav deras handlingar mot Frälsaren, riktade de även mot lärjungarna.    
Guds Ande inspirerade Hans tjänare, som, oavsett omgivningens reaktion, tillkännagav de sanningar, som hade anförtrotts åt dem. Och tack vare Andens överbevisande kraft, kunde judarna inte annat än inse sin skuld i, att förkasta de bevis, som Gud hade sänt. Likväl vägrade de att avbryta sin halsstarrighet. De blev mer och mer obstinata, varigenom de förlorade sina själar. Det var inte så, att de ej kunde ge med sig; det kunde de <SI visst <EI, men de<SI ville inte <EI. Att de gick miste om frälsningen, berodde inte bara på, att de var skyldiga och förtjänade döden, eller bara på att de hade dödat Guds Son; nej, det berodde till största delen på, att de hade lagt sig till med Satans utmärkande särdrag, och ständigt satte sig upp emot Gud, ihärdigt visade ljuset tillbaka, och slog dövörat till mot den Helige Andes överbevisning. Samma anda, som verkar i olydnadens barn, verkade i dem, vilket kom dem att misshandla de män, genom vilka Gud talade. Allvaret hos deras uppror förvärrades varje gång de stod emot Gud och budskapet Han hade överlåtit åt Sina tjänare att tillkännage. Genom sin vägran att ångra sina synder, hängav sig de judiska styresmännen dagligen på nytt åt sitt uppror, varigenom de bäddade som de senare fick ligga.    
Guds vrede uttalas inte över människor enbart på grund av de synder de har begått, utan på grund av att de väljer att stå emot och förhärda sig, eftersom de upprepar synder från det förflutna trots det ljus och de bevis som de har fått. Om de judiska ledarna hade böjt sig, skulle de ha fått förlåtelse, men de var beslutna att inte ge vika. På samma sätt förflyttar sig den syndare, som fortsätter att stå emot Guds kall, till en position där han inte vet av något annat än motstånd.    
Hur var det med de upproriska invånarna i världen före syndafloden? - Efter att ha förkastat budskapet från Noa, övergick de till att synda som aldrig förr, dubblerande det oerhörda hos sina fördärvande ovanor. Straffdomarna från Gud över syndaflodens värld tillkännagav, att den var obotfärdig. Sodoms ödeläggelse visade, att bebyggarna i världens vackraste stad var ett med sin synd. De, som vägrar att ta emot Kristus och därigenom bättra sig, finner ingen väg till bättring i synden. I sinnet har de bestämt sig för, att fullborda sin revolt, och de blir inte, och kommer aldrig att bli, tvingade till underkastelse. I dag, liksom fordom, finns risken att den Helige Ande kommer att förkastas, eftersom den inte visar sig såsom människor skulle vänta sig. Eftersom den kommer för att överbevisa världen om synd, rättfärdighet och stundande dom - inte för att prisa människorna, eller underbygga deras felaktiga teorier - vänder många sig bort ifrån den. De är inte villiga till, att byta sin egen rättfärdighet (som egentligen är orättfärdighet) mot Kristi rättfärdighet, som är ren, ofördärvad sanning. Den Helige Ande smickrar ingen, ej heller verkar den i enlighet med mänsklig planering; och om den inställer sig som tillrättavisare, åligger det människan i fråga att lyssna till och lyda dess röst.    
Vi behöver be att den helige Ande skall ges som botemedel för själar som är sjuka av synden. De sanningar som finns i uppenbarelsens ytskikt har gjorts enkla och lätta att förstå och de har tagits emot av många som det som fyller alla väsentliga behov. Den helige Ande verkar emellertid i sinnet och väcker en innerlig längtan efter sanning som inte har fördärvats av villfarelse. Den som verkligen längtar efter att veta vad som är sant kan inte förbli okunnig, eftersom den flitige sökaren får dyrbara sanningar i belöning. Vi behöver känna omvändelsekraften i Guds nåd och jag uppmanar alla som stängt sina hjärtan för Guds Ande att öppna dörren och innerligt vädja: "Bli kvar hos mig." Varför skulle vi inte falla ned framför Guds nådatron och be att Guds Ande måtte utgjutas över oss som han utgöts över lärjungarna? Hans närvaro kommer att mjuka upp våra hårda hjärtan och fylla oss med glädje och jubel och förvandla oss till välsignelsens kanaler.    
Herren skulle önska att vart och ett av hans barn vore rikt i tron och denna tro är frukten av den helige Andes verkan på sinnet. Han är hos varje själ som vill ta emot honom och talar varningens ord till den obotfärdige. Han pekar på Jesus, Guds Lamm, som tar bort världens synder. Han låter ljuset lysa in i deras sinnen som vill samarbeta med Gud och ger dem effektivitet och visdom att utföra hans verk.    
Den helige Ande lämnar aldrig en själ som ser på Jesus utan hjälp. Han tar av det som tillhör Jesus och visar det för sökaren. Och om ögat låter blicken fixera på Jesus upphör inte Andens verk förrän själen blivit hans avbild. Genom Andens nåderika verk förändras syndarens sinnelag och syften tills han blir ett med Jesus. Hans hängivenhet för Gud ökar. Han hungrar och törstar efter rättfärdighet och genom att se på Jesus förvandlas han från härlighet till härlighet, från en karaktär till en annan, och blir mer och mer lik sin Mästare.<br><i>Fru E. G. White.</i>  

28 05 1902 The Signs of the Times Guds vilja för Dig    
Detta är Guds vilja för dig, för din helgelse. Stora möjligheter, höga och heliga färdigheter, är inom räckhåll för dig. Helgelse innebär fullkomlig kärlek, fullkomlig lydnad, fullständig anpassning till Guds vilja. Det innebär en oreserverad överlåtelse till honom. Det innebär att vara ren och osjälvisk, utan fläck eller brist.    
Från evigheten har Gud utvalt oss till att vara hans lydiga barn. Han gav sin Son att dö för oss, så att vi ska kunna helgas genom hans nåd. Hans syfte för oss är ständiga framsteg i kunskap och dygd. Hans lag är ekot av hans egen röst som inbjuder alla, "Kom högre upp. Var helig, ännu heligare." Varje dag kan vi göra framsteg när det gäller fullkomnande av kristen karaktär. För den skull klädde Kristus sin gudomlighet i mänsklighet. För den skull kom han till jorden och levde ett liv i lidande och fattigdom.    
Men ingen må tänka att det är möjligt för människor att i sin egen kraft nå de ideal som Gud presenterar för dem. Våra hjärtan är onda, och vi kan inte förändra dem. "Kan det komma en ren från en oren? Nej, inte en enda." " Köttets sinne är fiendskap mot Gud. Det underordnar sig inte Guds lag och kan det inte heller." Utbildning, kultur, viljestyrka, mänskliga ansträngningar, allt har sin rätta plats, men här är de maktlösa. De kan ge ett utvändigt korrekt uppförande, men de kan inte förändra hjärtat, de kan inte rena själen. Det måste finnas en kraft som verkar inifrån, ett nytt liv från ovan, innan människan kan bli förändrad från synd till helighet. Denna kraft är Kristus. Endast hans nåd kan uppliva själens livlösa förmågor och dra den till Gud, till helighet.    
<b>Han frälser till det yttersta</b><br>Den viktiga lärdom som alla måste dra, den stackars syndaren som är död i överträdelse och synd, och den bekännande kristne som har känt Kristus, men har hållit fast i sin synd, - är att Krisus kommer att frälsa till det yttersta, alla som kommer till honom. "Den som kommer till mig," säger han, "ska jag sannerligen inte kasta ut." De fattiga, de lidande, de syndiga kan finna allt de behöver i Kristus. Så fort de tar emot Jesus som sin personlige Frälsare, byts rop av sorg och bedrövelse mot sånger av lovprisning och tacksägelse.    
När syndaren känner sitt behov av Rättfärdighetens Sol, när han kommer till Jesus och säger, "Herre, jag är syndig, ovärdig, hopplös och hjälplös. Rädda mig, annars går jag under," så accepteras han i Den Älskade.  Han lär sig vad det innebär att sitta på himmelska platser i Kristus Jesus. Gud säger "varde ljus," och det blir ljust. Det hjärta som en gång var förmörkat av synd blir upplyst av hans närvaro som är Livets Ljus.    
Gud söker ständigt att leda mänskliga sinnen i kontakt med det gudomlig. Han erbjuder oss förmånen att få samarbeta med Kristus för att uppenbara hans nåd för världen, så att vi kan ta emot ökad kunskap om himmelska ting. När vi ser på Jesus får vi en ljusare och klarare uppfattning om Gud, och genom att se blir vi förändrade. Godhet och kärlek till våra medmänniskor blir vår naturliga instinkt. Vi utvecklar en karaktär som är en motsvarighet till den gudomliga karaktären. När vi växer till att likna honom, förökar vi vår kapacitet att lära känna Gud. Mer och mer kommer vi i genmenskap med den himmelska världen, och vi får ständigt ökande krafter att ta emot evighetens kunskaps och visdoms rikedomar. " Och vi alla som med avtäckt ansikte skådar Herrens härlighet som i en spegel, vi förvandlas till en och samma bild, från härlighet till härlighet. Det sker genom Herren, Anden".  

9 07 1902 The Signs of the Times Helhjärtad tjänst    
Kristus säger: "Den som inte är med mig är emot mig, och den som inte samlar med mig, han skingrar." Matt 12:30. Han kallar helhjärtade, orädda lärjungar - män och kvinnor som är redo att verka och våga för honom, redo att följa vart han än leder dem. Det kräver grundlig omvändelse. Halvt omvända människor blir halvhjärtade kristna. De är träd utan frukt. Kristus letar förgäves efter frukt hos dem. Han hittar inget annat än löv.    
Många säger till Mästaren, genom det halvhjärtade, slarviga sätt som de utför sitt arbete på, "Jag hoppas du ursäktar." Luk 14:18. Tusentals skulle förena sig med Kristus om de kunde göra det utan att förneka jaget. Om man kunde tjäna Kristus och jaget på samma gång skulle många förena sig med dem som färdas mot himlen. Men det är inte sådana som Jesus kallar. Hans verk behöver inte sådana anhängare.    
Kristi sanna efterföljare använder sin kunskap för att göra andra till mottagare av hans nåd. Med sina lampor fyllda av helig olja går de framåt för att ge ljus till dem som är i mörker. Sådana arbetare ser många själar som vänder sig till Herren. Nya sanningar uppenbaras fortlöpande för dem och när de tar emot delar de med sig.    
För de som fått syndens bojor brutna, som har sökt Herren med förkrossade hjärtan och fått sin längtan efter rättfärdighet besvarad är aldrig kalla och likgiltiga. De inser att de har en roll att spela i arbetet med att rädda själar. De vakar och ber och arbetar för själars frälsning. Skapade och formade av Den Helige Ande når de den kristna karaktärens djup, bredd och stabilitet. De vinner andlig glädje som varar. När de vandrar i Kristi fotspår blir de identifierade med honom i hans självuppoffrande planer. Sådana kristna är inte kalla och känslolösa. Deras hjärtan är fyllda av osjälvisk kärlek för syndare. De lägger bort all världslig ambition, all själviskhet. Kontakten med Guds djupa ting gör dem mer och mer lika sin frälsare. De jublar över hans triumfer, de är fyllda med hans glädje. Dag för dag växer de upp till fullvuxna män och kvinnor i Kristus Jesus.    
Kristus hatar synd. Ondska möttes av hård tillrättavisning från honom. Men medan han hatar synd älskar han syndaren. Han la sina rikedomar och sin härlighet åt sidan och kom till denna jord för att söka efter oss syndiga, vilsna och olyckliga, för att han skulle kunna leda oss till himlen. Han ödmjukade sig själv och tog vår natur på sig för att han skulle kunna göra oss lika honom själv, rena och rakryggade, fria från orenhet. Han led mer än någon av er någonsin kommer att kallas att lida. Han gav allt för dig. Vad har du gett honom?      
Mästaren kommer att begära av dig att få tillbaka i proportion till de gåvor som anförtrotts dig. Vad har du gjort för att mana syndare att förtrösta på Kristus? Alla runt omkring dig, i synd och förfall, är de som Kristus dog för, för att de ska kunna bli rena, heliga och syndfria. Vad gör du för dem? Har ditt liv varit fyllt av goda gärningar? Har du sått frön som kommer att växa upp och bära frukt till rättfärdighet i deras hjärtan som du kommer i kontakt med?    
När vi sitter vid Jesu fötter och lär av honom att bli milda och ödmjuka i hjärtat, kan han ge oss sin sannings skatter och veta att vi kommer att vara kloka arbetare. Inte förrän Kristi liv blir en livgivande kraft i våra liv kan vi bli starka och motstå de frestelser som ansätter oss inifrån och utifrån. Vi behöver hålla oss närmare intill Kristus. Vi måste vara säkra på att vi bär hans ok av självbehärskning och lydnad. Då kommer vi att vara trygga eftersom vi är på Herrens sida. Hans sanning är i våra hjärtan och vi finner hans ok milt och hans börda lätt. Vi är starka i Herren och i kraften av hans styrka. Men utan Kristi stryka kommer vi att böjas som en pilgren vid varje kritiskt ord. Inget annat än hans kraft kan göra oss trogna och ståndaktiga, och bevara oss sådana. Ingen kan stå fast som inte håller fast vid Guds sanning i sitt hjärta.    
Vi är Guds tjänare, och vi ska vara arbetare tillsammans med honom och göra hans arbete på hans sätt så att alla vi kommer i kontakt med ser att vi inte bara talar om självförnekelse utan att vi tar den in i våra liv.    
Det ska inte finnas ett spår av själviskhet i vår tjänst. "Ni kan inte tjäna både Gud och Mammon." Matt 6:24. Upphöj honom, mannen från Golgata. Upphöj honom genom levande förtröstan på Gud, så att dina böner kan segra. Inser vi hur nära oss Jesus vill komma? Han talar till oss personligen. Han vill uppenbara sig själv för var och en som är villig att klädas i hans rättfärdighets klädnad. Han förklarar, "Jag är HERREN, din Gud, som fattar din högra hand". Låt oss ställa oss där han kan hålla oss i handen, där vi kan höra honom säga med övertygelse och auktoritet, " Jag är den förste och den siste och den levande. Jag var död, och se, jag lever i evigheternas evigheter." Upp 1:17,18.    
<b>Alla blir testade och prövade.</b><br>Genom det sätt som vi gör det arbete som Kristus har gett oss att utföra under hans frånvaro bestämmer vi vårt framtida öde. Många försummar det arbete de fått från Gud. De vägrar vara Guds hjälpande hand. Låt oss frukta att komma till korta när det gäller Guds plan för oss. Hans tjänare ska alltid vara i tjänst, alltid arbeta för att lyfta dem som han gav sitt liv för.    
Kristus, hushållets Mästare, har gått för att bereda oss boningar i den himmelska staden. Vi väntar på hans återkomst. Låt oss ära honom i hans frånvaro genom att troget utföra det verk han har lagt i våra händer. Väntande, vakande, arbetande ska vi förbereda oss för hans återkomst. Om vi är trogna, om vi tjänar honom med hjärtats hela uppsåt kommer han att ta emot oss med de nåderika orden, " Kom, ni min Faders välsignade, och ta i besittning det rike som stått färdigt åt er från världens begynnelse." Matt 25:34. Han kommer att ta emot oss med ära. Vi kommer att få en härlig krona som inte förgås och ett nytt namn "som ingen känner utom den som får det." Upp 2,17. De som följer Kristus här kommer en dag att "följa Lammet varhelst han går".    
Gud kallar. Hör du hans röst? Han kallar uppriktiga, helhjärtade arbetare. Kommer du att lyssna och förneka jaget, ta upp korset och följa honom? De som vägrar och ger sig hän åt kärleken till bekvämlighet och själviskhet kommer att lida en evig förlust.<br><i>Mrs. E. G. White</i>  

29 10 1902 The Signs of the Times Hur man möter frestelser    
Kristus såg att det inte var möjligt för människan att segra i sin egen kraft. Därför kom han personligen från härlighetens tron, och klarade den prövning som Adam hade misslyckats med att klara. Han motstod fiendens frestelser å människans vägnar, och gjorde det möjligt för människan att segra å sina egna vägnar genom tro på honom. Satan visste att allt hängde på resultatet av hans ansträngningar att besegra Kristus. Han visste att om Kristus bestod provet som Adam misslyckats med, skulle frälsningsplanen genomföras och hans egen undergång vara viss. Han såg att han antingen måste segra eller bli besegrad. Avfällingens alla krafter uppbådades mot Guds Son. Kristus gjordes till måltavla för alla helvetets vapen. Satan använde all sin energi i ansträngningen att få Kristus att vackla från sin trohet. Från öknen till Golgata piskade fiendens vredes storm mot Frälsaren, men ju skoningslösare den slog desto fastare höll Guds Son fast vid sin Faders hand, och trängde framåt på sin blodstänkta stig. Alla Satans ansträngningar att övervinna honom visade bara hans fläckfria karaktär i ett klarare ljus.    
I vår egen kraft är det omöjligt för oss att segra i kampen mot synden. Men Kristus är bekant med våra behov och vår svaghet. Han kom till denna värld som en människa, och levde som människa ett liv i lydnad. Vi kommer aldrig att förväntas lida som han led, för på honom lades hela världens synd, för att vi skulle kunna få evigt liv. Han utstod vanära, hån, förolämpningar och en skammens död.    
Vi kan inte förvänta oss att vinna seger över synden utan att utstå lidanden, eller att vinna segrarens belöning genom svaga ansträngningar. Tänk på hur mycket det kostade Frälsaren när han kämpade mot frestelsen i vildmarken. Han fastade och bad i fyrtio dagar. Svag och utmärglad av hunger, sliten och tärd av mental vånda, var "hans utseende vanställt mer än andra människors och hans gestalt oansenligare än andra människobarns."     
Det kristna livet är ett liv av ständig kamp. Det är en strid och en marsch. Varje lydnadens handling, varje gärning av självförnekelse, varje prövning som modigt uthärdats, varje frestelse som motståtts, varje seger som vunnits, är ett steg framåt i marschen mot evig triumf.    
Det finns hopp för människan. Kristus säger, " Den som vinner seger, honom skall jag låta sitta med mig på min tron, likasom jag själv har vunnit seger och satt mig med min Fader på hans tron." Men låt oss aldrig glömma att de ansträngningar vi gör i egen kraft är fullständigt värdelösa. Vår styrka är svaghet, vårt omdöme är dårskap. Bara i Segrarens namn och styrka kan vi segra. När vi är pressade av frestelser, när okristna begär kräver herraväldet, låt oss sända upp ivriga, enträgna böner till vår himmelske Fader, i Kristi namn. Detta kommer att ge oss gudomlig hjälp. I Frälsarens namn kan vi vinna segern.    
Om vi, när vi ser syndens syndighet, faller hjälplösa ner inför korset och ber om förlåtelse och styrka, blir våra böner hörda och besvarade. De som lägger fram sina böner för Gud i Kristi namn kommer aldrig att bli avvisade. Herren säger, " den som kommer till mig skall jag aldrig någonsin kasta ut." "Han vänder sig till de utblottades bön och föraktar den inte." Vår hjälp kommer från honom som håller allt i sina händer. Den frid som han sänder är en försäkran om hans kärlek till oss.    
Inget kan vara mer hjälplöst och ändå så oövervinnerligt som den själ som känner sin betydelselöshet, och förlitar sig fullständigt på den korsfäste och uppståndne Frälsarens förtjänster. Gud skulle sända varenda ängel i himlen för att hjälpa den som lägger hela sin förtröstan på Kristus, snarare än låta honom bli övervunnen.     
Om vi accepterar Kristus som vår vägvisare kommer han att leda oss säkert längs den smala vägen. Vägen må vara ojämn och full av törnen, och uppförsbacken brant och farlig. Det må vara fallgropar till höger och vänster. När vi är trötta och i behov av vila kan vi tvingas sträva vidare, när vi är svaga kan vi tvingas att slåss, men med Kristus som vår vägvisare kommer vi inte misslyckas med att nå himlen. Kristus själv har vandrat på den ojämna vägen som ligger framför oss, och jämnat till den för våra fötter. Vägen är upplyst av honom som är världens ljus. När vi följer efter i hans fotspår blir stigen ljusare och ljusare tills det blir fullständig dag.  

18 11 1903 The Signs of the Times Effektiv bön    
Bön är inte ett sätt att sona synd. Den är inte en botgöring. Vi behöver inte komma till Gud som fördömda brottslingar, för Kristus har betalat straffet för våra överträ-delser. Han har skapat försoning för oss. Hans blod renar från synd.    
Våra böner är som brev som skickats från jorden, adresserade till vår Fader i himlen. De böner som stiger från uppriktiga, ödmjuka hjärtan kommer helt visst att nå ho-nom. Han kan urskilja uppriktigheten hos sina adopterade barn. Han ömkar sig över vår svaghet, och styrker oss i vår svaghet. Han har sagt, "Be, så ska ni få."    
Många i den mänskliga familjen vet inte vad de borde be om. Men Herren är vänlig och mild. Han hjälper dem i deras svaghet genom att ge dem ord att uttala. Den som kommer med helgade önskningar har tillträde till Fadern genom Kristus. Kristus är vår medlare. De böner som läggs i Frälsarens förtjänsts gyllene rökelsefat accepteras av Fadern.    
Varje löfte i Guds ord är för oss. Lägg fram Jehovas löftesord i dina böner, och gör anspråk på hans löften. Hans ord utgör garantin för att du ska få ta emot all andlig välsignelse när du ber i tro. Fortsätt be, och du kommer att få ta emot i överflödande riklighet, mer än allt som du kan be om eller tänka dig. Träna dig själv till obegränsat förtroende för Gud. Kasta alla dina bekymmer på honom. Vänta tålmodigt på ho-nom, och han kommer att göra det.    
Vi ska komma till Gud, inte i en anda av självrättfärdighet, utan i ödmjukhet, medan vi ångrar våra synder. Han är mäktig att hjälpa oss, villig att göra mer för oss än vi kan be om eller tänka oss. Han har himmelens överflöd att fylla våra behov med. "Allt det goda vi får och varje fullkomlig gåva är från ovan". Gud är helig, och vi måste be "med heliga, upplyfta händer, utan vrede och diskuterande."    
Vi ska be i Kristi, vår medlares namn. Våra böner har något värde bara om de bärs fram i hans namn. Han har överbryggat klyftan som synden har skapat. Genom sitt försonande offer har han bundit dem som tror till sig själv och sin Fader. Hans namn är det enda namn under himlen genom vilket vi kan bli frälsta.    
Gud är vår konung, och vi är hans undersåtar. Att bara känna till hans vilja tar inte bort nödvändigheten att bära fram uppriktiga böner om hjälp till honom, och att noggrant försöka lyda hans lag och att samarbeta med honom när det gäller att be-svara de böner som framförts. På så sätt upprättas hans rike i våra hjärtan.    
 "Sök HERREN medan han låter sig finnas, åkalla honom medan han är nära. Den ogudaktige må överge sin väg, den orättfärdige sina tankar och vända om till HER-REN, så skall han förbarma sig över honom, och till vår Gud, ty han skall ge mycken förlåtelse". Vi ska söka "först Guds rike och hans rättfärdighet". Vi ska inte bara vara redo att ta emot den välsignelse som Gud vill utgjuta över dem som söker honom av hela hjärtat, i uppriktighet och sanning. Vi måste hålla hjärtat öppet om vi vill ta emot Kristi nåd.    
Vi ska inte hålla en predikan för Herren i våra böner. Vi behöver inte berätta vårt livs historia för honom. Vi kan inte berätta något för honom som han är obekant med. Han känner våra innersta tankar. Varje hemlighet är uppenbarad för honom. Inget kan döljas för honom.    
Märkvärdigt språk är opassande i bön, oavsett om bönen framförs i talarstolen, i fa-miljekretsen eller i avskildhet. Speciellt vid offentlig bön bör man använda enkelt språk, så att andra kan förstå vad man säger och förena sig i ens bön.    
Gud hör de böner som frambärs i familjekretsen, om de kommer från hängivna hjär-tan. Jesus säger, " Ty där två eller tre är samlade i mitt namn, där är jag mitt ibland dem."    
Försumma inte enskild bön. "Nej, när du ber, gå in i din kammare och stäng din dörr och be till din Fader i det fördolda. Då skall din Fader, som ser i det fördolda, belöna dig."    
Vi ska inte vara så överväldigade av tanken på våra synder och brister att vi upphör att be. En del inser sin stora svaghet och synd, och blir missmodiga. Satan kastar sin mörka skugga mellan dem och Herren Jesus, deras försoningsoffer. De säger, Det är meningslöst för mig att be. Mina böner är så blandade med onda tankar att Herren inte kommer att höra dem. Dessa föreställningar kommer från Satan. Kristus mötte och motstod denna frestelse som människa, och han vet hur han ska hjälpa dem som frestas på detta sätt. Han "ropade högt under tårar när han bad och åkallade" å våra vägnar.    
Många, som inte förstår att deras tvivel kommer från Satan, blir modlösa och beseg-rade i striden.    
Sluta inte att be för att dina tankar är onda. Om vi kunde be på rätt sätt i vår egen visdom och styrka, kunde vi också leva rätt, och skulle inte behöva något försonande offer. Men ofullkomlighet vilar över hela mänskligheten. Uppfostra och träna sinnet så att du i enkelhet kan berätta för Herren vad du behöver. När du bär fram dina bö-ner till Gud och söker förlåtelse för synd, kommer en renare och heligare atmosfär att omge din själ.    
När du ber om vardagliga välsignelser, kom ihåg att Herren kanske ser att det inte är för ditt bästa eller till hans ära, att ge dig just det som du längtar efter. Men han kommer att besvara din bön och ge dig just det som är bäst för dig.    
När Paulus bad att törntaggen i hans kött skulle avlägsnas besvarade Herren hans bön, inte genom att ta bort taggen, utan genom att ge honom nåd att bära prövning-en. "Min nåd," sa han, "är nog för dig." Paulus gladdes över detta svar på hans bön, och förklarade " Därför vill jag hellre berömma mig av min svaghet, för att Kristi kraft skall vila över mig." När de sjuka ber om att återfå hälsan, svarar Herren inte alltid på deras böner på just det sätt som de önskar. Men även om de kanske inte omedelbart blir helade kommer han att ge dem det som har långt större värde, nåd att bära sin sjukdom.    
 "Om någon av er brister i visdom skall han be till Gud, som ger åt alla villigt och utan förebråelser, och han skall få den. Men han skall be i tro utan att tvivla. Ty den som tvivlar liknar havets våg, som drivs och piskas av vinden."  

22 06 1904 The Signs of the Times Två vägar    
 "Gå in genom den trånga porten. Ty den port är vid, och den väg är bred som leder till fördärvet, och det är många som går fram på den. Och den port är trång, och den väg är smal som leder till livet, och det är få som finner den."    
De två omtalade vägarna leder åt varsitt håll; den ena är trång och besvärlig, den andra är bredare och lättare att trafikera.    
De, som färdas längs dessa två vägar, skiljer sig åt till sinnelaget, klädedräkten och samtalsämnena. De på den smala vägen är allvarliga och uppriktiga, men likväl glada. Smärtornas Man banade vägen för dem, och gick den Själv. De ser Hans fotspår, och det tröstar dem. Under färden talar de om den fröjd och lycka, som väntar på dem vid resans slut.    
De på den breda vägen sysselsätter sig med tankar på världsliga nöjen. De hänger sig ohämmat åt munterhet och gamman, utan att överväga sin resas slut.     
Längs dödens väg kan alla gå, med sin världslighet, sin själviskhet, sin stolthet, oärlighet och moraliska urartning. Där finns utrymme för varje persons åsikter och läror, plats för att följa sin läggning, ja, för att göra allt det, som kärleken till det egna jaget må kräva. För att gå på stigen ledande till evig undergång, behöver man inte söka efter den; ty den porten är vid, och den vägen är bred, och ens fötter styr sig själva in på leden till döden.     
Emellertid är livets väg trång, och porten dit besvärlig att forcera. Om just Du klänger Dig fast vid någon älsklingssynd, kommer Du att upptäcka att Du inte kan pressa Dig igenom porten. Du måste ge avkall på Ditt eget sätt, Din egen vilja, Dina felaktiga seder och okristliga vanor, om Du skall hålla Dig till Herrens väg. Den, som vill följa Kristus, kan inte rätta sig efter den för tillfället gällande politiska korrektheten, eller uppfylla världens krav. Stigen till himmelen är alltför trång, för att den välbärgade och högt uppburne skall kunna rida fram där i all sin prakt, för besvärlig för den, som smider äregiriga och självcentrerade planer, alldeles för brant och stenig för att lättjans apostlar skall kunna klättra uppför den. Möda, tålamod, självuppoffring, hån, fattigdom, syndares avsky mot Honom utgjorde Kristi lott, och vi måste dela den, om vi alls skall nå Guds paradis.     
För den skull får vi inte dra slutsatsen, att vägen uppåt är den vanskliga, och vägen nedåt den lättsamma, sträckan. Längs hela den väg, som leder till döden, förekommer det smärtor och bestraffningar, det förekommer sorger och besvikelser, det förekommer stoppskyltar för att man skall hejda sig. Guds kärlek har gjort det svårt för de obetänksamma och tjuriga att ödelägga sig själva. Det är sant, att Satans stig gjorts tilldragande, men det hela rör sig blott om ett bedrägeri; längs ondskans stig förekommer det bitter ånger och ständig oro. Kanske vi tycker att det är nöjsamt, att inrätta livet efter stolthet och världslig äregirighet; men i slutändan lurar smärta och ledsamhet. Själviska planer må fresta med lockande framtidsutsikter, samt betona hoppet om njutning och tillfredsställelse, men vi kommer bara att uppdaga att vår lycka är en giftpil, och vårt liv en grämelse på grund av förhoppningar, som vilar på det egna jagets kvicksand. Porten till utförsbacken må vara vackert blomsterprydd, men själva vägen är full av törnen. Hoppets ljus, som strålar i själva porten, övergår raskt i förtvivlans mörker; och varje själ, som följer den här stigen, störtar huvudstupa ned i den oändliga nattens skuggor.     
Stigen till himmelen är smal, men ingen behöver undgå att hitta den. Leden har tydligt stakats ut av Faderns hand. Inte en enda darrande syndare behöver misslyckas med, att vandra i rent och heligt ljus. Fastän vägen uppåt stundtals kan vara svår och ofta tröttande, fastän den kristne kan nödgas att stå ut med möda och strid, bör han tåga framåt i glädje, förtröstande som ett litet barn på den kärleksfulla vägledningen från Honom, "som bevarar sina frommas fötter" (jämför Första Samuelsboken 2:9), och detta väl medveten om att stigen han går på, till sist kommer att föra honom till de herresäten, som Kristus har gått att bereda för dem, som älskar Honom.    
 "De rättfärdigas stig är lik gryningens ljus, som växer i klarhet, tills dagen når sin höjd."   

19 07 1905 The Signs of the Times Människofiskare    
 "När Jesus vandrade utmed Galileiska sjön, fick han se två bröder, Simon som kallas Petrus och hans bror Andreas, kasta ut nät i sjön. De var fiskare. Han sade till dem: "Följ mig, så skall jag göra er till människofiskare. "Genast lämnade de näten och följde honom. Han gick vidare och fick då se två andra bröder, Jakob, Sebedeus son, och hans bror Johannes, där de satt i båten tillsammans med sin far Sebedeus och gjorde i ordning sina nät. Han kallade på dem, och genast lämnade de båten och sin far och följde honom. Dessa mäns snabba lydnad, utan en enda fråga, utan något löfte om lön, verkar anmärkningsvärd, men Kristi ord var en inbjudan som antydde allt det som han avsåg att den skulle göra. Hans ord hade ett starkt inflytande. Han kom inte med någon lång förklaring, men det fanns en tilldragande kraft i det han sa.    
Kristus skulle göra dessa fattiga fiskare, tillsammans med sig själv, till verktyg för att ta människor ur Satans tjänst, och sätta dem i tjänst för Gud. I detta arbete skulle de bli hans vittnen och bära ut hans sanning, utan inblandning av traditioner och människors spetsfundigheter. Genom att praktisera hans goda egenskaper, genom att vandra och arbeta med honom, skulle de bli kvalificerade att bli människofiskare. De skulle bli hans statsministrar. Men han uppmanade dem inte att söka till världsliga skolor, för att få fördelar av världslig bildning. Han sa inte till dem att gå till de judiska synagogorna för att lära sig rabbinernas vanor och traditioner, för att förbereda dem för det arbete som han hade för dem som hans evangelister. De skulle inte bli lärare efter de judiska lärarnas sätt. "Följ mig" sa Kristus, "och jag ska göra er till människofiskare."    
Så utsågs de första lärjungarna för evangeliets tjänst. Under tre år arbetade de tillsammans med Frälsaren, och genom hans undervisning, hans helande verksamhet, hans exempel, förbereddes de för att fortsätta det arbete som han påbörjade. Hans kunskapsskatt lades i lerkärl. Genom en enkel tro, genom ren och ödmjuk tjänst, utbildades lärjungarna i Kristi skola för att bära samma sorts ansvar som han bar.    
Helt visst valde Kristus det som ansågs dåraktigt i denna värld, de som världen förklarade okunniga och olärda, för att göra de lärda förbryllade. Lärjungarna var olärda i rabbinernas traditioner men med Kristus som sitt exempel och sin lärare, fick de en utbildning av yppersta slag. Kristus förberedde dem för att förkunna de högsta sanningar.    
De som predikar Kristus måste dagligen lära från Kristus, för att förstå hemligheten med att rädda och tjäna de själar som han dog för. De får inte ta med någon stolthet eller eftergivenhet mot jaget i sitt arbete. I tanke, ord och handling skulle de uppenbara den andliga förfiningen, den kristuslika artighet som samhörighet med Frälsaren ger. Hans kärlek och medkänsla ska ständigt visa sig i deras liv.    
 "Följ mig" sa den store läraren, "och jag ska göra er till människofiskare." De som lyder denna maning måste arbeta med hjärtat fyllt av kristuslik kärlek till själar. De måste följa Frälsarens exempel i allt, dela hans ömma medkänsla och hans stränghet mot all ondska. Kristus är den store förebilden för alla. Vi ska vara hans medarbetare. De som är i hans tjänst ska frigöra sig från alla affärs-åtaganden som kan fläcka deras kristuslika karaktär. De fiskare som Frälsaren kallade lämnade genast sina nät. De som tar sig an pastorsämbetet får inte låta sig snärjas i affärer som kan föra någon råhet in i deras liv och hindra dem från att göra framsteg i andliga ting.    
I denna evangeliets avslutande verksamhet, finns ett stort område att fylla, och mer än någonsin måste medhjälpare värvas till verket från lekmännen. Både ungdomar och äldre kommer att kallas från åkern, från vingården och från verkstaden, och sändas ut av Mästaren för att förkunna hans budskap. Många av dessa har haft små möjligheter till utbildning, men Kristus ser kvalifikationer hos dem som kommer att göra det möjligt för dem att uppfylla hans syfte. Om de lägger sitt hjärta i arbetet, och fortsätter att lära, kommer han att rusta dem till att arbeta för honom.    
Han som känner djupet av världens elände och förtvivlan vet också vilka medel han ska använda för att ge lättnad. Han ser själar på alla sidor, som lever i mörker, nedböjda av synd, sorg och smärta. Men han ser också deras möjligheter. Han ser den nivå de kan nå. Trots att människor har missbrukat sina gåvor, slösat bort sina talanger och förlorat den gudomliga naturens värdighet, kommer Skaparen att upphöjas genom deras förlossning.    
Arbetsbördan för dessa behövande på jordens ogästvänliga platser, lägger Kristus på dem som kan känna för de okunniga och för sådana som gått vilse. Han vill vara närvarande för att hjälpa dem vars hjärtan är mottagliga för medlidande, även om deras händer är grova och oskickliga. Han vill arbeta genom dem som kan se nåd i elände, och vinst i förlust. När världens Ljus passerar förbi, kommer förmåner att skönjas i svårigheter, ordning i förvirring och framgång i det som framstår som misslyckande. Olyckor kommer att ses som förtäckta välsignelser, bedrövelser som nåd. Arbetare från vanligt folk, som delar hela mänsklighetens sorger, kommer genom tron att se honom arbeta tillsammans med dem.  

21 03 1906 The Signs of the Times Vår stora förrådskammare: Guds Ord är vårt rättesnöre.    
Den enda bok, som är avgörande för alla att studera, är Bibeln. När den studeras med vördnad och gudsfruktan, är det den största av alla läromästare. Dess sidor är fyllda med sanning. Skulle du vilja samla kunskap om Gud och om Kristus, som Fadern sände till världen för att leva och dö för syndare? Ett allvarligt, flitigt studium av Bibeln är nödvändigt för att uppnå denna kunskap.     
Orden från Bibeln och endast Bibeln borde genljuda som ekon från våra länders predikstolar. Denna bok är vår store vägledare, som Gud har gett oss. Den är en lampa för våra fötter och ett ljus på vår väg. Den sänder sitt ljus framåt, så vi kan se den väg, vi färdas på, och dess strålar blir kastade tillbaka på det förflutna, genom att den visar den mest perfekta harmoni i det, som för det förmörkade sinnet ser ut som villfarelse och disharmoni. I det, som för världens barn ser ut som ett oförklarligt mysterium, ser den, som studerar Guds ord, ljus och skönhet.    
Vi har alla behov av en vägledare. Vi har alla behov av en som leder oss genom de många bekymmersamma passagerna i livet, lika väl som sjökaptenen har behov av en lots över sandbarriären eller uppför den flod som är full av grund. Och var finner vi denne vägledare? Vi hänvisar dig till Bibeln. Inspirerad av Gud, skriven av heliga män, visar den med stor pålitlighet och exakthet på plikterna för både gammal och ung. Den lyfter sinnet, gör hjärtat ödmjukt och förmedlar glädje och lycka till själen. Bibeln presenterar en perfekt karaktärsnorm. Den är en ofelbar vägledare under alla förhållanden, ända till slutet på livets resa.        
<b>I jämförelse med människors ord.</b><br>Om det hade varit viktigt för oss att studera våra förfäders skrifter, skulle Kristus ha bett oss att göra det. Men våra förfäder säger inte alla samma sak. Vem av dem skall vi välja till vägledare? Det finns inga anledningar för oss att sätta vår tillit till en sådan osäkerhet. Vi går förbi våra förfäder för att lära oss om Gud genom Hans Ord. Detta är evigt liv, att känna Gud. O, så tacksamma vi skulle vara för, att Guds inspirerade Ord finns i våra händer. Heliga män i forna dagar skrev dessa ord, då de blev vägledda av den helige Ande.      
De kommentarer, som har skrivits om Ordet, är icke alla eniga. Ofta kolliderar de med varandra. Gud uppmanar oss inte att låta oss vägledas av dem, utan av Hans Ord. Var och en kan själv söka i Skrifterna. Och var och en kan komma till klarhet om, att denna dyrbara boks lära är oföränderlig. Människors åsikter skiljer sig åt, men Bibeln berättar alltid detsamma. Guds Ord är från evighet till evighet.    
Gud överlämnade inte Sitt Ord till att överlämnas från generation till generation genom muntlig tradition och traditionell förklaring. Om Han hade gjort detta, skulle Ordet gradvist ha blivit utsatt för människors tillägg. Låt oss tacka Gud för Hans skrivna Ord.    
Bibeln är den nyckel, som öppnar de mysterier, som är väsentliga för att människor att förstå för att uppnå evigt liv. Bibeln är sin egen uttolkare. Dess ljusa strålar skall lysa in i alla delar av Ordet, så att all synd kan bli avslöjad. Bibeln är en karta, som visar sanningens vägmärken. De, som känner väl till denna karta, kommer att vara i stånd till att tryggt vandra pliktens väg, vart de än måtte bli kallade att gå.    
Den som vill söka Bibeln med ett ödmjukt, läraktigt sinne, kommer att finna att den är en säker vägvisare, som genom osviklig noggrannhet anvisar vägen till livet. Denna bok innehåller inget, som inte är väsentligt, inget som inte är betydelsefullt för våra liv. Den lär människor, hur de skall förenkla livets komplicerade erfarenheter. Den är en läromästare. Som utrustar Kristi oskuldsfulla efterföljare med visdom, som kommer från trons upphovsman och fullkomnare.    
Om du vill få kraft, om du vill uppnå en Josefs eller en Daniels redbarhet och visdom, så studera Skriften. Föräldrar, om ni vill lära era barn att tjäna Gud och att göra gott i den här världen, så gör Bibeln till er lärobok. Den avslöjar Satans bedrägeri. Det är den, som höjer människorasen, det är den, som tillrättavisar och avhjälper det moraliskt onda, genom att den gör oss i stånd att skilja mellan det sanna och det falska. Det finns en rik gruva av sanning i denna heliga bok.    
Sjökaptenen, som har sjökort och kompass till hjälp, och ändå underlåter att använda dem, är ansvarig för att sätta livet på spel för de ombordvarande på hans skepp. Skeppet kan gå förlorat genom hans försummelse. Vi har en vägledning, Guds Ord, och vi är utan ursäkt, om vi överger vägen till himmelen, för vi har fått klara riktlinjer.    
Vem som helst, som under bön vill studera Bibeln, för att han önskar lära känna sanningen, så att han kan lyda den, kommer att få ta emot gudomlig upplysning. Han kommer att förstå innebörden av orden: Om någon vill göra hans vilja, skall han förstå, om min lära är från Gud. Se Joh. 7,17. När han bemödar sig att nå den högste normen, är Bibeln som ett ljus, som kommer att leda hans steg hemåt. Genom att studera den, skall han finna, att han är medarvinge genom Kristus till ett odödligt arv. Vägledningen visar honom till himmelens outgrundliga rikedomar. Dag efter dag blir han belönad med Guds frid, och genom tro ser han ett hem med evigt solsken, fri från alla sorger och besvikelser.    
Varje nådemedel skulle flitigt användas, så att Guds nåd mer och mer kan överflöda i själen. Vi måste ha andlig kunskap, så att vi tillsammans med de heliga kan förstå, hur stor bredden och längden och höjden och djupet är, och lära känna Kristi kärlek, så vi kan bli helt uppfyllda med hela Guds fullhet. <i>Ef. 3:18 -19</i>  

15 03 1910 The Signs of the Times Andens gåvor    
Innan Han lämnade lärjungarna, andades Kristus på dem och sade: "'Tag emot den helige Ande!" Vidare sade Han: "Se, Jag sänder Er Min Faders löfte." Men först efter Jesu himmelsfärd togs gåvan emot till fullo. Först sedan lärjungarna genom tro och bön hade överlåtit sig själva fullt ut till Hans hanterande, följde Andens utgjutelse. Därmed överläts på ett bestämt sätt himmelens skatter till Kristi efterföljare.    
<i>"Han steg upp i höjden, han tog fångar och gav människorna gåvor" </i>{kursivt i <i>Svenska Folk-Bibeln</i> 98}."Men åt var och en av oss gavs nåden, alltefter den gåva som Kristus mätte ut", och det är Anden, "som efter sin vilja fördelar sina gåvor åt var och en." Gåvorna tillhör redan oss i Kristus, men för att äga dem i praktiken, skall vi först ta emot Guds Ande.     
<b> Förmågor och gåvor </b><br> De gåvor som Gud anförtror sin församling representerar särskilt de gåvor och välsignelser som den helige Ande har skänkt oss. "Den ene får av Anden ord av vishet, den andre ord av kunskap genom samme Ande. En får tro genom samme Ande, en får gåvor att bota sjuka genom samme Ande, en annan att utföra kraftgärningar. En får gåvan att profetera, en annan att skilja mellan andar. En får gåvan att tala olika slags tungomål, en annan att uttyda tungomål. Men allt detta verkar en och samme Ande, som efter sin vilja fördelar sina gåvor åt var och en" 1 Kor 12:8-11. Inte alla gåvor tilldelas varje troende själ, men åt varje tjänare åt Mästaren utlovas någon gåva från Anden, allt i enlighet med vederbörandes behov i Herrens verk.    
I allt som Herren har ordnat med finns det ingenting som är vackrare än hans plan att ge män och kvinnor en mångfald av gåvor. Församlingen är hans trädgård, prydd med en mängd olika träd, plantor och blommor. Han förväntar inte att isopen skall ta samma proportioner som cedern, inte heller förväntar han att olivträdet skall nå samma höjd som den ståtliga palmen. Många människor har fått en begränsad religiös och intellektuell träning, men Gud har ett arbete som denna grupp kan utföra, om de vill arbeta i ödmjukhet och lita på honom.    
Gud kan verka på olika sätt, och Han har olika medarbetare, som Han anförtror olika gåvor åt. En medarbetare kan vara en strålande talare; en annan en framstående skribent; en annan kan äga gåvan att be uppriktigt, allvarligt och ivrigt; en annan sångens gåva; en annan särskild begåvning i, att tydligt förklara Guds Ord. Och varje gåva är tänkt att fungera i det godas tjänst, eftersom Gud verkar tillsammans med Sin medarbetare. Till en skänker Gud visdomens ord, till en annan kunskap; men det är meningen, att alla skall arbeta under samma Överhuvud. Mångfalden gåvor leder till en mångfald tjänster och kraftgärningar; men "Gud är densamme, han som verkar allt i alla."     
<b> Ömsesidigt beroende </b><br>Olika personer tilldelas olika gåvor, för att medarbetarna skall förnimma sitt beroende av varandra. Gud utdelar dessa gåvor, och de begagnas i Hans tjänst, inte för att förhärliga innehavaren, inte för att upphöja personen, utan för att upphöja världens Förlossare. De skall brukas till hela mänsklighetens bästa, genom att föra fram sanningen, inte genom att ge goda vitsord åt lögnen.    
För en del kan det tyckas som om skillnaden mellan deras egna gåvor och en annan medarbetares gåvor är för stor, för att de skall kunna förenas i harmonisk ansträngning; men när de drar sig till minnes, att det förekommer olika slags personer att nå, och att somliga kommer att förkasta sanningen sådan den framställs av en medarbetare, bara för att öppna sina hjärtan för samma sanning sådan den framställs på annat vis av en annan medarbetare, kommer de förhoppningsvis att försöka att verka tillsammans i enighet. Deras förmågor, om än olika, kan samtliga stå under samme Andes kontroll. Varje ord och gärning kommer att visa vänlighet och kärlek; och i det att varje medarbetare troget förblir vid sin tilldelade läst, kommer Kristus att bönhöras rörande enighet ibland efterföljarna, och då kommer världen att förstå, att dessa är Hans lärjungar.     
<b> Det tidiga och det sena regnet </b><br>Utgjutelsen av den helige Ande på apostlarnas tid var "arlaregnet", det tidiga regnet, och resultatet var underbart. "Särlaregnet" kommer emellertid att bli ännu rikligare. Vad är det för löfte som de som lever i denna sista tid har fått? "Vänd åter till ert fäste, ni fångar som har ett hopp. Ja, i dag förkunnar jag för er att jag skall ge er dubbelt igen" Sak 9:12. "Bed Herren om regn i vårregnets tid. Herren gör åskmolnen, skurar av regn ger han människorna, gröda på marken åt var och en" Sak 10:1.     
Jesus förklarar att Andens gudomliga inflytande skulle vara med hans efterföljare intill slutet, men det löftet uppskattas inte som det borde av en del. Uppfyllelsen av det blir inte den verklighet som det skulle kunna bli. Utbildning, begåvning, vältalighet, varje naturligt anlag eller förvärvad skicklighet som man kan ha, innebär inte att hjärtan blir berörda och syndare vinns för Kristus. Detta sker inte utan den helige Andes närvaro. När Jesu lärjungar har förbindelse med honom, när Andens gåvor tillhör dem, kommer t o m den fattigaste och okunnigaste att ha en kraft som kommer att göra verkan på hjärtan. Gud gör dem till kanaler genom vilka det mest upphöjda inflytandet i universum verkar.     
Så som den gudomliga gåvan - den helige Andes kraft - gavs till lärjungarna, så kommer den också i dag att ges åt alla som på rätt sätt söker efter den. Endast denna kraft har förmåga att göra oss visa till frälsning och passande för boningarna i himlen. Jesus önskar ge oss en välsignelse som kommer att göra oss heliga. "Detta har jag talat till er", säger han, "för att min glädje skall vara i er och för att er glädje skall bli fullkomlig" Joh 15:11. Glädje i den helige Ande ger liv och hälsa. Genom att ge oss sin Ande ger Gud sig själv - en källa till gudomligt liv och inflytande - för att ge liv och hälsa till världen.    
Löftet om gåvorna är lika starkt och pålitligt nu, som på apostlarnas tid. "Tecken skall följa dem som tror detta." Gåvorna från Honom, som getts all makt i himmelen och på jorden, väntar på Hans barn - gåvor så dyrbara, att de når oss genom det kostbara offret hos Förlossarens blod; gåvor, som kommer att motsvara hjärtats högsta åstundan; gåvor, som kommer att bestå under evigheten.    
Skall Ni inte komma till Gud som små barn, göra anspråk på Hans löften, upprepa dem inför Honom som Hans egna ord? Om Ni gör det, kommer Ni att mättas av glädje.  

01 03 1872 Youth Instructor Kristi liv - nr. 1    
Jesus tillbringade de första trettio åren av sitt liv i den undangömda, lilla staden Nasaret. Invånarna i denna lilla stad hade blivit kända överallt på grund av sin ondska. Det var därför Natanael frågade:"Kan något gott komma från Nasaret?" Joh 1:46 Evangelisterna berättar mycket lite om den första delen av Jesu liv. Med undantag för den korta berättelsen om hur han följde med sina föräldrar till Jerusalem omtalas Han bara en enda gång:"Och pojken växte till och fylldes av kraft och vishet, och Guds välbehag vilade över honom." Luk 2:40  {MYP 78.1}    
Jesus är vårt föredöme i allting. Enligt Guds försyn skulle Han bo i Nasaret i Sin barndom och tidiga ungdom. Folket som bodde där hade sådana vanor, att Jesus. hela tiden var utsatt för frestelser och det var nödvändigt för Honom att bli beskyddad för att Hans fläckfria renhet skulle bli bevarad mitt i synd och ogudaktighet. Det var inte Kristus själv som valde denna plats. Det gjorde Hans himmelske Far. Nasaret utvaldes för att Jesu karaktär skulle sättas på prov på alla möjliga sätt. Under första delen av Sitt liv blev Jesus utsatt för hårda prövningar, svårigheter och stridigheter, så att han skulle kunna utveckla en fullkomlig karaktär. Det skulle göra honom till ett fulländat föredöme för barn, ungdomar och vuxna.    
Barn och ungdomar befinner sig ofta i en miljö som inte är bra för den som vill leva ett kristet liv. De ger lätt efter för frestelser och ursäktar sig med att omgivningen inte har något gott inflytande. Det är därför de har fortsatt på syndens väg. Jesus valde att dra sig tillbaka och genom att låta händerna vara flitigt sysselsatta med ett hantverk gav Han inte frestelsen något tillfälle. Han höll sig borta från dem som hade ett dåligt inflytande. Jesus satte Sina fötter på en stig, där det var så lätt att snubbla. Inga barn eller unga kommer någonsin att få gå i så svår terräng. Jesus fick inte ett liv i överflöd och bekvämlighet. Hans föräldrar var fattiga människor De var beroende av sitt dagliga slit för att försörja familjen. Därför levde Jesus i fattigdom och självförsakelse och det var mycket han saknade. Han deltog i sina föräldrars strävsamma flit.    
Ingen kommer någonsin att behöva fullkomna en kristen karaktär under så ogynnsamma förhållanden som vår Frälsare. Många ansåg att det var ett under att något gott kunde komma från Nasaret. Jesus bodde i den staden i trettio år. Detta faktum är en tillrättavisning av de ungdomar, som anser att deras andliga karaktär måste forma sig efter omständigheterna. Om ungdomar växer upp på livets skuggsida, i en miljö som verkligen är dålig, är det många som gör det till en ursäkt för att de inte fullkomnar en kristen karaktär. Jesu exempel kullkastar den idén, att Hans efterföljare skulle vara beroende av omgivning, rikedom och välstånd för att kunna leva så, att man inte kan sätta fingret på några fel och brister. Jesus ville lära dem, att deras trohet skulle kunna göra varje plats eller ställning hedervärd. Han ville få dem att förstå, att om de bara var tofasta, skulle varje arbetsuppgift, som Gud i sin försyn har kallat dem till, kunna bli uppskattad och hedrad, även en enkel syssla.  {MYP 79.1}    
Det var meningen att Jesu liv skulle visa, att renhet, fasthet och trohet mot principer inte är beroende av en tillvaro som är fri från fattigdom, svårigheter och motgångar. Jesus uthärdade utan att klaga de prövningar och försakelser, som så många ungdomar är missnöjda med. Det är just denna självbehärskning som de unga behöver. Den kommer att ge fasthet åt deras karaktärer och göra dem kristuslika. Den kommer att ge dem andlig styrka att motstå frestelser. Om de tar avstånd från det dåliga inflytandet från dem som leder dem vilse och fördärvar deras moral, kommer de inte att bli övervunna av Satans listiga angrepp. De får visdom och nåd genom att be dagligen, så att de kan tåla motgång och livets bistra verklighet och till sist bli segervinnare. Man kan bara bevara sin trofasthet och sinnesfrid genom att vara vaksam och be. Jesus visade i sitt liv en uthållig kraft, som inte fick bli försvagad av att han blev klandrad och förlöjligad. Kraften vek inte från honom, fastän han gick igenom försakelser och svårigheter.    
Det är så de unga borde vara. Om de drabbas av allt fler prövningar, borde de förstå att Gud prövar deras trohet. När de fortsätter att handla rättfärdigt, fastän de upplever besvikelser, kommer deras andliga styrka, fasthet och uthållighet att öka. Ja, detta ökar i samma mån som de håller fast vid det rätta och de blir starka i anden.  {MYP 80.1}  

01 09 1886 Youth Instructor Att växa i nåden    
 "Väx i stället till i nåd och kunskap om vår Herre och Frälsare Jesus Kristus." 2 Petr 3:18 Det är unga människors förmån att växa i nåd och kunskap när de växer i Kristus. Vi kan lära känna Jesus alltmer genom att granska Skriften med intresse och sedan följa de sanningens och rättfärdighetens vägar, som visas oss där. De som hela tiden växer i nåd kommer att stå fasta i tron. De kommer att göra framsteg.    
Alla unga människor, som har bestämt sig för att vara Jesu lärjungar, skulle ha en uppriktig önskan i sina hjärtan efter att nå det högsta målet för en kristen: att arbeta tillsammans med Jesus Kristus. Om de gör det till sitt mål att höra till dem som skall stå felfria framför Guds tron, kommer de hela tiden att utvecklas. Det enda som kan få oss att vara kvar i ett fast gudsförhållande är att vi gör dagliga framsteg i det andliga livet. Tron blir starkare om vi övervinner tvivel och hinder, som kommer i vägen för oss. Sann helgelse är att gå framåt. Om du växer i nåd och kunskap om Jesus Kristus kommer du att väl ta vara på varje förmån och tillfälle att tillägna dig mer kunskap om Jesu liv och karaktär.    
Din tro på Jesus kommer att växa, allteftersom du lär känna din Frälsare bättre. Genom att låta dina tankar dröja vid Hans fläckfria liv och Hans oändliga kärlek kommer du närmare Honom. Du kan inte vanära Gud mer än genom att bekänna att du är Jesu lärjunge, samtidigt som du håller dig på avstånd från Honom och inte tar emot näring från Hans Helige Ande. När du växer i nåd kommer du att älska de andliga mötena och du gläder dig över att få ge ditt vittnesbörd om Jesu kärlek för församlingen. Genom Sin nåd kan Gud göra den unge klok och Han kan ge barnen kunskap och erfarenhet. Varje dag kan de växa i nåden. Du ska inte låta dina känslor vara ett mått på din tro.    
Rannsaka noga ditt hjärta. Undersök din kärlek till Gud. Fråga dig själv: Har jag använt de dyrbara ögonblicken i dag för att tillfredsställa mig själv? Har jag tänkt på att själv ha det roligt eller har jag gjort andra lyckliga? Har jag hjälpt dem jag är tillsammans med att bli mera hängivna mot Gud och att sätta värde på det som är evigt? Har jag varit en kristen hemma? Har jag visat Jesu nåd i mina ord och handlingar? Har jag hedrat mina föräldrar och visat dem respekt genom att vara lydig och på det sättet hållit det femte budet? Har jag troget utfört mina små, dagliga plikter? Har jag gjort vad jag kan för att lätta andras bördor? Har jag tigit istället för att säga något ont? Har jag låtit bli att ljuga och baktala? Har jag ärat Jesus, min Frälsare, som gav sitt dyrbara liv för att jag skulle kunna nå fram till det eviga livet?    
Kära unga, försumma inte att be på morgonen. Be allvarligt till Jesus att han måtte ge er styrka och nåd, så att ni kan stå emot fiendens frestelser i vilken form de än måtte komma. Om ni ber med allvar, tro och ett ångerfullt hjärta, kommer Herren att höra era böner. Men ni ska inte bara be. Ni måste också vara på er vakt. Ni måste vaka. Jesus har sagt: "Be, så ni skall få. Sök, så ni skall finna. Bulta, så skall dörren öppnas. Ty den som ber, han får, och den som söker, han finner, och för den som bultar skall dörren öppnas. Finns det någon bland er som ger sin son en sten när han ber om bröd eller ger honom en orm när han ber om en fisk?" (Bibel 2000) "Om ni som är onda förstår att ge era barn goda gåvor, hur mycket mer skall då inte er Fader i himlen ge det som är gott åt dem som ber honom?" Matt 7:7-11    
Barn och ungdomar kan komma till Jesus med det som känns tungt och svårt. De kan komma med sin villrådighet och veta att Han tar emot deras böner och ger dem precis vad de behöver. Var allvarlig och bestämd. Visa på Guds löfte och tro sedan utan att tvivla. Vänta dig inte särskilda känslor innan du kan tro att Herren svarar. Tänk inte ut något särskilt sätt som Herren ska arbeta för dig på, innan du kan tro att du får bönesvar utan lita på Hans Ord och lämna allt i Herrens händer i fast tro på att din bön ska bli hörd. Svaret kommer just på det sätt och vid den tidpunkt, som din himmelske Far ser är till ditt bästa. Lev ditt liv så att det stämmer med dina böner. Vandra ödmjukt och gå hela tiden framåt.    
 "Ty HERREN Gud är sol och sköld, HERREN ger nåd och ära. Han vägrar inte dem något gott som vandrar i fullkomlighet." Ps 84:12     
 "Frukta HERREN, ni hans heliga, de som fruktar honom lider ingen brist. Unga lejon lider nöd och hungrar, de som söker HERREN saknar ej något gott. " Ps 34:10,11    
 "Avhåll då din tunga från det som är ont, dina läppar från att tala svek. Vänd dig bort från det onda och gör det goda, sök friden och jaga efter den. HERRENS ögon är vända till de rättfärdiga och hans öron till deras rop. Men HERRENS ansikte är emot dem som gör det onda, han vill utplåna minnet av dem från jorden. När de rättfärdiga ropar hör HERREN, han räddar dem ur all nöd. HERREN är nära dem som har ett förkrossat hjärta och frälsar dem som har en bedrövad ande." Ps 34:14-19  

05 01 1887 Youth Instructor Min son, ge mig ditt hjärta!    
Hjärtat tillhör Jesus. Han har betalat ett oändligt pris för människan och Han går i förbön inför Fadern som vår medlare. Han ber inte som en som talar bevekande, men som en segerherre som gör krav på det som är Hans eget. Han kan helt och fullt frälsa oss, för Han lever alltid för att gå i förbön för oss. Se Heb 7:21 Ett ungt hjärta är ett dyrbart offer, den mest värdefulla gåva som kan framställas inför Gud. Allt som du är, alla förmågor som du har, kommer från Gud. Han har anförtrott det åt dig som en helig gåva för att du ska ge det tillbaka som ett villigt, heligt offer. Du kan inte ge Gud något, som Han inte först har gett till dig. När du därför ger ditt hjärta till Gud, får Han en gåva som han har köpt och som är Hans egen.  {MYP 407.1}    
Det är många som gör anspråk på de ungas tid, tillgivenhet och styrka. Satan kräver de unga som sin egendom och väldigt många ger Honom alla förmågor och talanger som de äger. Världen gör anspråk på hjärtat, men det tillhör den Ende som betalade priset för det. Om världen får det kommer det att fyllas av sorger och bekymmer och hopp som slagit fel. Det kommer att bli orent och fördärvat. Att du ger ditt hjärtas varma känslor och dess tjänst till världen, skulle vara det värsta rån man kan tänka sig, för det tillhör Gud. Du får ingenting för att du låter ditt hjärta gå på jakt efter nöjen.    
Rättfärdighetens fiende har alla former av underhållning i beredskap åt de unga under livets alla förhållanden, inte bara i de tätt befolkade städerna utan på varje plats där det bor människor. Satan älskar att värva de unga som soldater till sina trupper. Ärkefienden känner väl till vilket material han har att göra med och han har visat fram sin djävulska vishet i listiga påhitt och tänkt ut seder och bruk och njutningar för de unga, som kommer att bryta deras kärlek till Jesus Kristus...    
Liknelsen om den förlorade sonen har de unga fått för att de ska lära av den. Han söker sig till nöjen och lever i syndig njutning och använder sin del av arvet i ett utsvävande liv. Utan vänner befinner han sig i ett främmande land. Han är klädd i trasor. Han är hungrig och det går så långt, att han längtar efter att få äta resterna av svinens mat. Hans sista hopp är att återvända till sin fars hus, ödmjuk och ångerfull. Där hälsas han välkommen. Han får förlåtelse och intar platsen vid sin fars hjärta. Många unga gör som han. De lever ett bekymmerslöst liv i sus och dus. De älskar nöjen och slösar bort sina pengar. De vänder ryggen till källan med levande vatten. De bryr sig inte om källan till sann glädje utan hugger ut otäta brunnskar, som inte håller vatten.  {MYP 408.1}    
Guds inbjudan kommer till varje ung människa: "Min son, ge mig ditt hjärta; jag ska hålla det rent. Jag ska tillfredställa dess längtan med sann lycka." Gud älskar att göra de unga lyckliga och det är därför Han vill att de ska överlämna sina hjärtan åt Hans vård. Då kan alla de förmågor, som människan har fått av Gud, bevaras och hållas starka och sunda. Gud har gett dem livets gåva. Det är Han som får hjärtat att slå. Det är Han som ger styrka åt varje funktion i kroppen. Ren glädje kommer inte att förstöra någon av Guds gåvor. Vi syndar mot våra egna kroppar och mot Gud, när vi söker oss till nöjen som skiljer oss från Gud och tar bort vår kärlek till Honom. De unga borde tänka över, att de är satta på prov här i världen för att det ska visa sig om de har karaktärer, som gör dem lämpliga att leva tillsammans med änglar.    
När dina vänner pressar dig att vandra på vägar som för till omoral och dårskap, då ska du stå emot dem. När alla runt omkring dig frestar dig att glömma Gud och förstöra de förmågor, som Han har anförtrott dig, och förnedra allt det som är ädelt i din natur, ska du komma ihåg att du är Herrens egendom. Då ska du minnas att du är köpt till priset av Guds Sons lidande och ångest.  {MYP 409.1}    
Herren Jesus gör anspråk på din tjänst. Han älskar dig. Om du tvivlar på Hans kärlek, se då på Golgata. Det ljus som lyser från korset visar dig den oerhörda storheten i Hans kärlek. Det är en kärlek som vi saknar ord för."Den som har mina bud och håller dem, han älskar mig.." Joh 14:21 (Bibel 2000) Genom flitigt studium ska vi lära känna Guds bud och sedan visa att vi är Hans lydiga söner och döttrar.    
Guds barmhärtiga omsorger omger dig varje ögonblick och det skulle vara bra för dig att tänka på hur du får välsignelserna och varifrån de kommer varje dag. Låt Guds dyrbara välsignelser väcka din tacksamhet. Du kan inte räkna dem, eftersom den kärlekens godhet som Han låter dig uppleva hela tiden består av lika många välsignelser som de uppfriskande dropparna i ett regn. Skyar av nåd håller sig över dig, klara att droppa ner på dig. Om du sätter värde på frälsningens dyrbara gåva, kommer du också att vara känslig för den upplivande erfarenheten du får varje dag och för det skydd och den kärlek som Jesus ger dig. Du kommer att bli ledd på fridens väg.    
Se på alla de härliga ting i naturen som Gud har skapat. Låt ditt hjärta flöda över av tack till givaren. I naturens bok finns det studier att ta del av som är nyttiga för oss att förstå. Var inte otacksam och likgiltig. Öppna ditt förstånds ögon. Se den underbara harmonin i de lagar som Gud har lagt ner i naturen. Var full av respekt och vördnad för din Skapare, den högste härskaren över himmel och jord. Se Honom med trons ögon. Se hur Han böjer sig över dig i kärlek. Full av medlidande säger Han: " Min son, min dotter, ge mig ditt hjärta." Överlämna dig åt Jesus och säg med tacksamt hjärta: "Jag vet att min återlösare lever." Job 19:25 Din tro på Jesus kommer att ge styrka åt alla dina planer och fasthet åt din karaktär.  {MYP 410.1}    
All din lycka, frid, glädje och framgång i detta livet är beroende av att du har en sann tro på Gud och att du är full av tillit. Denna tro kommer att framkalla lydnad mot Guds bud. Din kunskap om Gud och din tro på Honom är det, som starkast håller dig tillbaka från att göra det som är ont. Det är drivkraften till allt gott.    
Tro på Jesus som en som förlåter dina synder, en som önskar att du ska vara lycklig i de boningar Han har gått bort för att göra i ordning åt dig. Han vill att du ska leva i Hans närvaro och få evigt liv och härlighetens krona.  

05 01 1893 Youth Instructor Några ord till de unga    
Det är nödvändigt att uthålligt göra det rätta. Detta bidrar i hög grad till den kristna karaktärens mognad, Jag skulle vilja inpränta i våra ungdomar, hur betydelsefullt det är att ha uthållighet och energi när karktären formas. Från de tidigaste åren bör redbarhetens omutliga principer vävas in i karaktären, så att de unga kan nå upp till det högsta idealet för fullvuxna män och kvinnor. De borde alltid vara medvetna om att de har blivit köpta för ett pris, och de borde ära Gud med sina kroppar och sin ande som tillhör Honom. De unga bör tänka allvarligt över vilket mål de ska ha för sitt liv och vilken livsuppgift de ska välja. De bör lägga grunden på ett sådant sätt att deras vanor är fria från varje spår av fördärv. De måste ha självförtroende, om de ska vara i stånd att påverka andra. Näckrosen söker sig djupt ned med sina rötter i sjöbottnen under den gyttjiga och skräpiga vattenytan. Genom den porösa stjälken suger den upp näringen, som den behöver för att utveckla sig. Därför kan den låta en fläckfri blomma slå ut i ljuset och vila i sin renhet på vattenytan. Den tar inte in i sig något, som skulle kunna smutsa ner den och förstöra dess fläckfria skönhet.  {MYP 423.1}    
Vi kan lära en läxa av näckrosen. Fastän vi är omgivna av en påverkan, som lätt kan förvränga våra moraliska principer och fördärva vår själ, kan vi vägra att ta till oss det som fläckar ner oss. Vi kan välja att vara på en plats, där dåligt sällskap inte kan fördärva våra hjärtan. Varje ung människa borde söka umgås med dem som strävar mot himlen med fasta steg. De borde undvika att vara tillsammans med dem, som suger till sig varje ont inflytande, som är slöa och passiva och inte har en uppriktig önskan att nå högt i sin karaktärsutveckling. De ska undvika dem som man inte kan lita på, eftersom de inte är trofasta mot principer. De ska umgås med dem som fruktar och älskar Gud, för det är dessa ädla, fasta karaktärer som näckrosen på vattnet är en bild på, där den öppnar sina rena blommor på sjöns vattenyta. Dessa unga säger nej till ett inflytande som skulle fläcka ner deras moral. De lagrar inom sig bara det som kan hjälpa dem att utveckla en ren och ädel karaktär. De önskar att bli formade efter den gudomliga förebilden.    
Det är de ungas uppgift att göra dagliga framsteg. Petrus säger; "Gör därför allt ni kan för att i er tro visa dygd, i dygden insikt, i insikten självbehärskning, i självbehärskningen uthållighet, i uthålligheten gudsfruktan, i gudsfruktan broderlig kärlek och i kärleken till bröderna kärlek till alla människor. Ty om allt detta finns hos er och växer till, blir ni inte overksamma eller utan frukt när det gäller kunskapen om vår Herre Jesus Kristus." 2 Petr 1:5-8  Alla dessa steg, som följer på varandra, behöver man inte hålla i minnet och räkna upp när man börjar. Men fäst din blick på Jesus. Ha Guds ära som det enda som upptar dina tankar och du kommer att göra framsteg. Du kan inte uppnå full mognad i Kristi fullhet på en dag. Du skulle sjunka ner i förtvivlan, om du kunde se alla de svårigheter som du måste möta och övervinna. Det är Satan du måste kämpa emot och han försöker att med varje tänkbart påhitt dra bort ditt sinne från Jesus. Vi måste ta itu med alla hinder på vår väg och övervinna dem ett i sänder. Om vi övervinner den första svårigheten kommer vi att vara starkare när vi möter nästa. För varje ny ansträngning ökar vår förmåga att ta oss fram. Genom att se på Jesus kan vi bli segervinnare. Det är genom att fästa blicken på svårigheterna och undvika att ivrigt kämpa för det rätta, som vi blir svaga och visar brist på tro.  {MYP 46.1}    
Genom att ta ett steg i taget kan vi klättra uppför den högsta stigning och till slut nå bergets topp. Bli inte överväldigad av tanken på allt du måste åstadkomma under din livstid. Du behöver ju inte göra allt på en gång. Ägna alla dina krafter åt arbetet du har att göra under dagen. Ta vara på varje dyrbart tillfälle. Sätt värde på den hjälp som Gud ger dig och ta steg efter steg på utvecklingens stege. Kom i håg att du bara ska leva en dag i taget, att Gud har gett dig en dag i sänder. Himmelens böcker kommer att visa hur du satte värde på dina förmåner och tillfällen. Må du ta vara på varje dag som Gud ger dig, så att du till sist kan höra din Mästare säga: "Bra, du gode och trogne tjänare." Se Matt 25:21,23  

08 10 1896 Youth Instructor Brist på vördnad hos ungdomen    
Det är er förmån, kära unga vänner, att förärliga Gud på jorden. För att kunna göra det måste ni leda tankarna från det som är ytligt, lättsinnigt och betydelselöst och i stället tänka på det som har evighetsvärde.    
Vi lever i en tid då alla borde vara särskilt uppmärksamma på Frälsarens förmaning: "Håll er vakna och be, så att ni inte kommer i frestelse." Matt 26:41 En av de starkaste frestelser vi möter är att inte att visa vördnad. Gud är hög och helig och Hans hus på jorden, den plats där Hans folk möts för att tillbe, är som porten till himlen för den ödmjuke troende. Lovsången och de ord, som Jesu tjänare talar är de redskapen, som Gud har utpekat för att bereda ett folk till gudstjänst däruppe, till den mäktigare tillbedjan som ingen oren och ohelig kan delta i...    
Vördnad är något som unga människor i vår tid verkligen behöver. Jag blir bestört, när jag ser, hur lite barn och ungdomar till troende föräldrar bryr sig om vilken ordning och vilket uppförande som passar i Guds hus. Medan Guds tjänare framhåller livets ord för folket, är det några som läser, andra som viskar och skrattar. De syndar med sina ögon genom att dra till sig uppmärksamhet från dem som sitter i närheten. Denna vana kommer att breda ut sig och påverka andra, om ingen sätter stopp för den.     
Barn och ungdomar borde aldrig känna, att de kan vara stolta över att strunta i det som är passande på möten, där man tillber Gud. Gud ser varje vanvördig tanke och handling och de blir uppskrivna i himlens böcker. "Jag känner dina gärningar", säger Han. Upp 3:1 Ingenting är dolt för Hans ögon, som ser allt. Om du på något sätt har skaffat dig vanan att inte lyssna och inte bry dig om det som sker i Guds hus, så använd de krafterna du har för att rätta till det. Visa att du har självrespekt. Visa vördnad tills det blir en del av dig själv.    
Du ska inte ha så lite vördnad för Guds hus och gudstjänsten där, att du talar med andra under predikan. Om de som gör detta fel kunde se Guds änglar, som ser på dem och lägger märke till vad de gör, skulle de skämmas riktigt mycket och avsky sig själva. Gud önskar uppmärksamma åhörare. Det var medan mänskorna sov som fienden sådde ogräs.    
Ingenting av det som är heligt och det som har att göra med tillbedjan av Gud får behandlas vårdslöst och likgiltigt. När livets ord talas, bör du komma ihåg att du lyssnar till Guds röst genom den tjänare som Han har utsett. Gå inte miste om dessa ord genom att vara ouppmärksam. Om du ger akt på dem, kan de hindra dig från att gå på orätta vägar.    
Jag är ledsen över att se att många unga, som är bekännande kristna, inte har någon kunskap om hjärtats omvändelse. Deras karaktär förändrar sig inte. De förstår inte att det är en allvarlig sak att bekänna att man är kristen. Deras liv är helt oförenligt med ett gudfruktigt sinnelag. Om de tillhörde den grupp, som verkligen är Guds söner och döttrar, skulle de inte vara fulla av tomt och tanklöst prat och skämt. Andras dumma anmärkningar och uppförande skulle inte heller framkalla detsamma hos dem. En människa som är fast besluten att nå målet, att vinna priset och försäkra sig om himlen, kommer beslutsamt att ta avstånd från varje försök att skämta och skoja med andliga ting.    
Det är mycket farligt att vara likgiltig när det gäller detta: Ingen dårskap är så lömsk som tanklöshet och lättsinne. Överallt ser vi lättsinniga ungdomar. Alla unga, som tillhör denna grupp borde man undvika, för de är farliga. Om de säger att de är kristna, finns det ännu större skäl att vara oroad för dem. Deras sinne har formats av det låga och det kommer att vara mycket lätttare för dem att dra ner dig till deras låga nivå, än det är för dig att lyfta upp dem till upphöjda och ädla tänkesätt och ett oklanderligt uppförande. Välj sådana vänner som har värdighet och väljer ord och uppförande som är passande.    
För att du ska kunna visa Guds härliga gärningar så gott du kan, måste du umgås med sådana, som kan hjälpa dig att hålla skillnaden mellan det som är heligt och världsligt i minnet. Om du önskar vara vidsynt och ha ädla tankar och ren längtan, välj då vänner som kan styrka rätta principer. Låt varje tanke gälla det eviga livet. Låt syftet med varje handling vara att säkra dig det livet, som har evig glädje och lycka.  

05 11 1896 Youth Instructor I ord och handling    
Det är viktigt att barn och ungdomar får lära sig att vara försiktiga med vad de säger och vad de gör. Deras uppförande skapar antingen solsken eller skugga, inte bara hemma hos dem, men också hos alla som de kommer i kontakt med. Men innan de unga kan bli försiktiga och uppmärksamma och avstå från allt som visar sig vara ont, måste de ha fått den visdom som kommer från himlen och den styrka som bara Jesus kan ge dem...    
Många bedrar sig själva genom att tro att de blir uppskattade här i världen på grund av ett gott utseende och kläder som väcker uppmärksamhet. Men en skönhet som bara består i det yttre är ytlig och flyktig. Det är ingenting att bygga på. Den prydnad som Jesus ger sina efterföljare förlorar aldrig sin glans. Han säger: "Er prydnad skall inte vara något utvärtes, håruppsättningar, guldsmycken och fina kläder, utan den inre dolda människan med sitt oförgängliga smycke, ett milt och stilla sinnelag. Det är dyrbart i Guds ögon.". 1 Petr 3:3,4 (Bibel 2000)    
De unga lägger ner mycket tid på sitt utseende för att göra sig attraktiva. Tänk, om de bara använde hälften av den tiden för att utveckla sina själar, för att smycka den inre människan, vilken skillnad skulle det inte medföra i deras uppförande, i deras ord och handlingar. De som verkligen söker att följa Jesus kommer att tänka noggrant över sitt sätt att klä sig. De kommer att anstränga sig för att lyda den uppmaning som så tydligt kommer från Herren. De kommer att följa Hans klara befallning. De pengar, som de nu slösar bort på dyra kläder, kommer de att använda för att Guds sak ska ha framgång. De kommer att använda dem för att fylla sinnet med nyttig kunskap. På det sättet förbereder de sig för en betrodd tjänst, för förtroendeuppdrag.. De söker att leva upp till vad Jesus väntar sig av dem, för Han har köpt dem för ett oändligt pris.    
Kära barn och unga! Jesus har gjort allt som står i Hans makt för att ge er ett hem i de boningar, som står färdiga för dem som älskar Honom och tjänar Honom här. Han lämnade Sitt hem i himlen och kom till denna värld, som var fördärvad av synden. Han kom till ett folk som inte satte värde på Honom, som inte älskade Hans renhet och helighet. De föraktade Hans undervisning och avrättade Honom till slut på grymmaste sätt. "Så älskade Gud världen att han utgav sin enfödde Son, för att den som tror på honom inte ska gå förlorad utan ha evigt liv." Joh 3:16    
Gud önskar att ni ska ge Honom något för det stora offer som Han gjorde för er. Han önskar att ni ska vara verkligt kristna, inte bara namnkristna.. Han önskar att det ska märkas på det sätt ni klär er och det sätt som ni för era samtal. Han skulle vilja att ni var nöjda med att klä er på ett enkelt och anständigt sätt - inte med en massa fjädrar och volanger och onödiga stofferingar. Han vill att ni ska ha ett tilldragande sätt att uppträda, som himlen kan godkänna. Inte vill ni väl göra Honom besviken, kära unga?    
Vårt utseende avslöjar ofta vad vi har i sinnet och vi borde vara försiktiga med vad vi skyltar med utåt, för världen dömer vår tro efter det den ser. Vi önskar att ni ska följa Jesus som Hans kära barn, lydiga mot allt som han har sagt. Vi önskar att ni ska glädja er Frälsare genom att ivrigt söka få den inre prydnaden. På det sättet kan ni övervinna det egna jaget dag för dag med Jesu hjälp. Stoltheten och lusten att synas kommer att kastas ut från era hjärtan och från era liv. Kärleken till enkelhet kommer att uppmuntras och ni får ett milt och stilla sinne. På det sättet kan de unga bli trofasta soldater i Herrens här.    
Vi lever i en farlig tid, när de som bekänner att de älskar och lyder Gud förnekar Honom i sitt dagliga liv. "Människorna kommer att älska sig själva och vara penningkära, skrytsamma, stolta, hånfulla, olydiga mot sina föräldrar, otacksamma, gudlösa, kärlekslösa, oförsonliga, skvalleraktiga, obehärskade, råa, fientliga mot det goda, falska, egensinniga och högmodiga. De skall älska njutning i stället för Gud och ha ett sken av gudsfruktan men förneka dess kraft." 2 Tim 3:2-5 Gud vill inte att ni ska vara i denna grupp, kära ungdomar. I Hans Ord kan ni lära er hur ni ska komma undan dessa onda drag och till sist bli segervinnare...    
 "De övervann honom genom Lammets blod och genom sitt vittnesbörds ord." Upp 12:11 "Då talade de som fruktar Herren med varandra, och Herren gav akt och lyssnade. En minnesbok blev skriven inför honom för dem som fruktar Herren och ärar hans namn." Mal 3:16    
Det räcker inte att undgå det onda. Du måste gå längre än så; du måste lära dig att göra gott. Se Jes 1:17. Du måste representera Kristus inför världen. Det måste bli ditt dagliga studium att lära att göra Guds verk. Hans efterföljare ska vara levande brev, kända och lästa av alla människor. Se 2 Kor 3:2    
Man säkrar sig aldrig en god karaktär genom att bara önska sig en. Det kan man bara uppnå genom arbete. Dina önskemål i den riktningen måste komma till uttryck genom allvarliga och uppriktiga ansträngningar och tålmodigt arbete. Genom att varje dag klättra vidare uppför utvecklingens stege, kommer du att nå upp till stegens topp som segrare, ja, mer än segrervinnare, genom Honom som har älskat dig.  

04 02 1897 Youth Instructor Världsliga nöjen    
Att man samlas för att umgås med varandra kan visst vara nyttigt och lärorikt, när man samlas och har Guds kärlek glödande i sina hjärtan. Det är bra, när man möts för att utbyta tankar om Guds Ord. Man kan lära något, när man tänker över vilka metoder man kan använda för att främja Guds verk och göra gott mot sina medmänniskor. När den Helige Ande hälsas som gäst vid dessa samlingar, när ingenting sägs eller görs för att bedröva den och driva bort den, blir Gud ärad och de som samlas blir uppfriskade och styrkta.    
Men det finns sociala samlingar av en annan karaktär, där det alltför ofta förekommer stolthet över utseendet, glättig uppsluppenhet och lättsinne. De som samlas riskerar att glömma Gud på grund av sin lust att roa sig. Sådant sker där, som får skyddsänglarna att gråta. Nöjestillställningen blir för ögonblicket dessa människors paradis. Alla hänger sig åt munterhet, skratt och skoj. Ögonen tindrar, kinderna rodnar, men samvetet sover.    
En sådan hänförelse har inget himmelskt ursprung. Den är helt och hållet jordisk. Sorgsna ser himmelens änglar på dem som glömmer Jesus och allt vad han har gjort för dem. När sjukdom och död drabbar dem, som bara har levt för att tillfredställa sig själva, upptäcker de för sent att de inte har olja i sina lampor. De är inte beredda att sluta sitt levnadslopp. De är inte alls beredda på att dö.    
Det är vad människor talar om, då de umgås med varandra, som avslöjar vad som bor i deras hjärtan. Det tanklösa pratet, de dumma skämten man kommer med bara för att få folk att skratta, represtenterar inte Kristus på det rätta sättet. De som talar på det sättet skulle inte vilja ställas till svars för sina ord. De som lyssnar får felaktiga intryck och Jesus blir vanärad. Tänk om de unga bara ville vara noga med vad de säger! Det är genom sina ord de kommer att dömas rättfärdiga eller skyldiga. Kom i håg att Jesus är vid din sida vart du än går. Han lägger märke till vad du gör och hör vad du säger. Skulle du skämmas om du hörde Hans röst tala till dig och visste att Han hade hört vad du sa?    
Den som varit hängiven i sin kristna tro och sedan tar del i världsliga nöjen är på farlig mark. Han har lämnat det område, som genomströmmas av himlens livgivande atmosfär. Han har råkat in i dis och dimma. I många fall blir nämligen fester och nöjestillställningar till skam för Kristi religion. Den som uppehåller förbindelsen med Gud kan inte ta del i dem. De ord han hör tilltalar honom inte. Det är inte Kanaans språk. De som talar ger inget bevis på att de sjunger för Gud i sina hjärtan.    
De som inte har en äkta kristen karaktär och erfarenhet, men har religionen som en yttre form, samlas alltför lätt till underhållning. De har inflytande över andra och drar dem med sig. Ibland övertalar de unga män och kvinnor som försöker vara bibelkristna att vara med på festen. Eftersom dessa unga inte vill att andra ska tycka att de är besynnerliga och eftersom de har en naturlig böjelse att följa andras exempel, ställer de sig under deras inflytande, som kanske aldrig har upplevt den gudomliga beröringen av hjärta och sinne. Hade de bett och rådfrågat Gud, om vad som är Hans vilja och fått veta vad Kristus har sagt om den frukt som det kristna trädet ska bära, skulle de ha insett vad denna underhållning gick ut på. De skulle ha förstått att det i verkligheten var fester, som hade förberetts för att hindra människor att ta emot inbjudan till Lammets bröllopsmåltid.    
Det händer ibland att ungdomar, som har fått noggrann undervisning om Herrens väg, kommer bort från Honom genom regelbundna besök i någon nöjeslokal. De rycks med av människors förtrollande inflytande och knyter kontakt med dem som har fått världslig uppfostran och utbildning. De säljer sig själva till ett liv i träldom, när de förenar sig med människor som inte har den prydnad som består av en kristuslik ande. De, som verkligen älskar och tjänar Gud, kommer att akta sig för att sänka sig till en världslig nivå. De kommer inte att välja att vara tillsammans med dem, som inte har låtit Jesus få första platsen i deras liv. De kommer att modigt ställa sig på Jesu sida, även om den väg de har valt innebär självförnekelse och självuppoffring.    
Jesus levde ett slitsamt och uppoffrande liv för vår skull. Skulle då inte vi förneka oss själva för Hans skull? Jesus har lidit och dött för att ge oss försoning och Han väntar på att få ge oss rättfärdighet. Är inte det teman, som är värda att uppta våra tankar? Om de unga ville hämta fram de skatter som finns i Bibelns förrådshus, om de ville tänka över den förlåtelse, frid och eviga rättfärdighet som kröner ett liv i självförnekelse, kommer de inte att ha någon längtan efter den tvivelaktiga upphetsning som nöjeslivet ger.     
Jesus gläder sig när de ungas tankar är upptagna av de stora och förädlande teman som frälsningen utgör. Han kommer in i alla deras hjärtan som en gäst som stannar kvar. Han fyller dem med glädje och frid. Och kärleken till Jesus i själen är som "en källa, som flödar fram och ger evigt liv." Joh 4:14 ... De som äger denna kärlek finner glädje i att tala om de ting, som Gud har berett för dem som älskar Honom.    
Den evige Guden har dragit en skiljelinje mellan de heliga och syndarna, mellan de omvända och de oomvända. De två grupperna övergår inte omärkligt i varandra som färgerna i regnbågen, men de är så olika som ljuset vid middagstid och midnattens mörker. Guds folk kan inte tryggt inleda förtrolig vänskap med sådana som känner sanningen utan att följa den. Patriarken Jakob höjde sin röst och utbrast: "Min själ skall inte ta del i deras råd, min själ skall inte umgås med dem." 1 Mos 49:6 Här tänkte han med skräck och avsky på de handlingar som ett par av hans söner hade utfört. Han kände att han för sin heders skull inte kunde kompromissa genom att vara tillsammans med syndare och delta i deras handlingar. Han gav signal om faran. Han varnade oss att undvika förbindelser med dem som gör orätt, annars blir vi själva fläckade av det onda. Den Helige Ande ger en liknande varning genom aposteln Paulus: "Ha inget att göra med mörkrets ofruktbara gärningar utan avslöja dem i stället." Ef 5:11  

26 08 1897 Youth Instructor Ära Gud med dina ägodelar   
 "Hur mycket är du skyldig min Herre?" Luk 16:5 Ska vi ta emot alla välsignelser från Guds hand utan att ge tillbaka någonting - inte ens ge Honom vårt tionde, den del som Han har förbehållit Sig själv? Det har blivit vanligt att vända sig ifrån det rätta sättet att handla, att vända sig från självuppoffring till självtillfredsställelse. Men ska vi hela tiden likgiltigt ta emot det goda Han ger oss och inte besvara Hans kärlek?    
Vill ni inte bli Guds missionärer, kära ungdomar? Vill ni inte som aldrig förr lära er att ge gåvor till Herren? Vill inte ni lära er det värdefulla i att lägga något i Guds skattkammare av det Han har gett er så rikligt? Låt en del av vad ni har fått, vad det nu än är, gå tillbaka till givaren som ett tackoffer. En del borde också läggas i skattkammaren till det missionsarbete, som ska utföras hemma och i andra länder.      
Guds sak borde ligga oss varmt om hjärtat. Sanningens ljus, som har varit till välsignelse för en familj, kommer att visa sig vara till stor välsignelse för andra familjer också, om föräldrar och barn sprider det vidare. Men när Guds goda gåvor, som Han har låtit oss få i så rikt överflöd, hålls tillbaka från Honom och utnyttjas själviskt, kommer vi säkert att få uppleva Guds förbannelse i stället för Hans välsignelse. Det är vad Herren har sagt. Vi måste först ge ifrån oss det Gud kräver. Hans krav går före alla andra krav. Sedan måste vi sörja för dem som är fattiga och behövande. Vi får inte glömma dem, vad det än måtte kosta oss.    
 "Så att det finns mat i mitt hus." Mal 3:10 Det är vår plikt att vara måttfulla i allt, i det vi äter, det vi dricker och i det vi använder till kläder. Vi bör bygga och inreda våra hem med tanke på att vi med villiga hjärtan ska kunna ge Gud det som är Hans, inte bara tiondet, men så mycket som möjligt i gåvor och offer. Väldigt många kan samla skatter åt sig i himlen genom att förse Guds förrådshus med den delen Gud kräver som Sin och dessutom med gåvor och offer.    
De som uppriktigt frågar vad Gud kräver av dem med hänsyn till det som de äger borde studera Gamla testamentet. Där kan de se vad Kristus, som var Israels osynlige ledare under ökenvandringen, ledde sitt folk att göra. Var och en av oss skulle vara villig att hellre leva obekvämt och få det knappt än att röva den delen från Herren som borde föras in i Hans hus. De som läser Bibeln och tror på den kommer att ha en klar förståelse av vad Herren säger i denna sak.    
På den dagen, då alla ska bli dömda efter sina gärningar, kommer varje ursäkt, som vi i vår själviskhet kan komma på för att hålla tillbaka tionde, gåvor och offer från Herren, att smälta bort som dagg för solen. Hur många skulle då inte med glädje gå tillbaka för att bygga upp sina karaktärer igen, om det inte vore för evigt för sent. Men då kommer det att vara för sent att ändra det som står skrivet om dem, som i veckor, månader och år har rövat från Gud. Deras öde kommer att vara avgjort. Det kommer inte att förändras.    
Själviskheten är ett dödligt ont. På grund av kärlek till det egna jaget och bekymmerslös likgiltighet har människor dragit på sig Guds förbannelse, just som Han sa. De har inte brytt sig om de särskilda villkoren i avtalet mellan Gud och människa. De har vägrat att vara Hans trogna förvaltare. Dessa själar har skilt sig från Gud. Genom ord och exempel ledde de andra till att strunta i Guds klara befallningar och därför kunde Han inte ge dem Sin välsignelse.    
Herren har tydligt sagt: En tiondel av allt ni äger tillhör mig. Era gåvor och offer ska föras in i förrådshuset för att främja min sak, för att sända ut levande förkunnare, som ska öppna Skriften för dem som sitter i mörker.    
Vill någon då löpa risken att hålla Guds egendom tillbaka? Vill någon göra som den otrogne tjänaren som gömde sin Herres pengar i jorden? Ska vi göra, som denne man gjorde och söka rättfärdiga vår otrohet genom att klaga på Gud och säga: "Herre, jag vet att du är en hård man, som skördar där du inte har sått och samlar in där du inte har strött ut. Jag var rädd och gick och gömde din talent i jorden. Här har du vad som är ditt."? Matt 25:24,25 ( Bibel 2000 ) Skulle vi inte hellre komma inför Gud med våra tackoffer?  

22 06 1899 Youth Instructor Guds syfte med unga i dag    
Ett stort ansvar vilar på de unga. Gud väntar mycket av dem i dag. De lever i en tid med större ljus och mer kunskap än tidigare. Han förväntar att de ska dela med sig av detta ljus och denna kunskap till andra. Han önskar använda dem för att driva bort falska föreställningar och övertro som gör mångas sinnen mörka. De ska disciplinera sig genom att ta vara på varje liten gnutta av kunskap och erfarenhet. Gud håller dem ansvariga för de tillfällen och förmåner de får. Arbetet som väntar dem behöver deras allvarliga och ivriga ansträngningar, så att det kan genomföras steg för steg på det sätt som tiden kräver.    
Om de unga helgar sina sinnen och hjärtan till tjänst åt Gud, kommer de att bli mycket dugliga och användbara. Det är denna höga nivå av effektivitet som Herren förväntar att de unga ska nå upp till. Om man nöjer sig med något mindre än så, innebär det att man vägrar att göra det bästa av de tillfällen man fått av Gud. Det blir betraktat som förräderi mot Gud och ett misslyckande i arbetet för mänsklighetens bästa.    
De som strävar efter att arbeta för Gud, som ivrigt skaffar sig sådant som de kan ge vidare till andra, kommer hela tiden att få ljus från Gud, så att de kan vara kanaler, som Gud kan nå världen igenom. Om unga män och unga kvinnor kunde bli som Daniel, skulle de uppfylla kraven för högre uppgifter, Då skulle de vara villiga att låta sina vanor, sin apptit och sina begär foga sig efter Guds krav. De skulle rensa ut allt som är lågt och lättsinnigt från sina sinnen. De skulle lägga bort allt tomt prat och låta lusten till nöjen fara. Det är sådant som inte passar sig i deras liv och erfarenhet, som lever i tron på Guds Son och äter Hans kött och dricker Hans blod.    
De borde inse, att även om alla studieförmåner finns inom räckhåll, kanske man ändå inte lyckas få den utbildning, som gör en lämplig för ett arbete i någon del av Herrens vingård. De kan inte bli antagna i Herrens tjänst utan att ha ett förstånd, som är överlåtet åt Gud och de nödvändiga förmågor, som det för med sig. Om de låter sinnet vara upptaget av nöjen och njutningar, så försvagas de dyrbara själskrafter som de har fått av Gud. Dessa krafter borde styrkas av höga och ädla mål. De som inte förvaltar dessa gåvor, så att de genom klok användning växer och utvecklas, står med skuld inför Gud.     
Deras dvärgvuxna andlighet är ett hån mot Gud. De fläckar ner och fördärvar sina kamraters sinnen. Genom sina ord och handlingar uppmuntrar de till en obekymrad likgiltighet för heliga ting. De sätter inte bara sin egen själ i fara utan genom sitt exempel skadar de alla som de kommer i kontakt med. De har inga förutsättningar alls att representera Jesus. De är syndens tjänare. De är likgiltiga, hänsynslösa och dåraktiga. De leder bort själar från Herren.    
De som är nöjda med outvecklade förmågor klarar inte att samarbeta med Gud. Satan kommer med sina förslag till dem, som inte bevakar sitt sinne utan låter tankarna driva. Om tankelivet inte beskyddas, fyller Satan sinnet, så att de tränas i hans armé och blir hans lockfåglar för att fånga andra. De kanske bekänner sin kristna tro, de kan ha ett sken av gudsfruktan, men de älskar njutning mer än Gud.    
Det finns ungdomar som har ett slags skärpt förstånd.. De får erkännande och blir beundrande av dem de umgås med, men deras förmågor är inte helgade. De är inte styrkta och befästa genom de prövningar och de dygder som erfarenheten ger. Gud kan därför inte använda deras tjänster till nytta för människor till Sitt namns ära. De har gudsfruktan som en mask och under sin förklädnad använder de sin älskvärdhet för att upprätta ett falskt mönster. De oomvända ser på dem som en ursäkt för sitt eget felaktiga handlingssätt. Satan leder dem att roa sina kamrater med struntprat och så kallade kvickheter. Allt som de företar sig blir tarvligt och simpelt, därför att de kontrolleras av frestaren. Han styr dem och formar deras karaktärer, så att de kan göra hans verk.    
De har förmågor, men de är otränade. De har begåvning, men den är outvecklad. De har fått talenter, men de missbrukar dem och förnedrar dem genom sin dårskap. De drar ner andra till sin egen låga nivå. Kristus betalade priset för att frälsa deras själar genom självförnekelse, självuppoffring och förödmjukelse, genom skam och vanära. Detta gjorde Han för att Han skulle kunna rädda dem från syndens träldom, för att befria dem från slaveriet under en herre, som bara bryr sig om dem i den mån han kan använda dem för att förföra människor. Men genom det liv de lever blir Frälsarens kärlek inte till någon nytta för dem och Han ser med sorg på det de gör.    
Sådana unga är på väg att gå förlorade för evigt. Hur kommer de att se på sina skämt och sitt skoj på domens dag? Den dagen skall varje människa få igen för sina gärningar av hela jordens Domare. De har byggt på grunden med trä, hö och strå och hela deras livsverk kommer att brinna upp. Vilken förlust!    
Hur mycket bättre är inte situationen för de unga som gör sin del i Guds verk och som ser upp till Jesus för att få Hans godkännande. De för dagligen bok över sina misstag, felsteg, sorger och segrar - de segrar som de vunnit över frestelser - och den glädje och frid de har i Kristus. Sådana ungdomar behöver inte känna skam och bestörtning, när de får se sitt livsförlopp.  {MYP 44.1}  

27 07 1899 Youth Instructor Den karaktär som Gud godkänner I    
De unga behöver undervisas noggrant och under bön om hur man bygger sin karaktär på den grund som består. Orsaken till att så många gör grova fel är att de inte bryr sig om att lära av erfarenheter. De lyssnar inte på föräldrars och lärares råd och de ger efter för fiendens frestelser. Gud älskar de unga. Han ser vilka stora möjligheter till det goda som finns i dem, om de bara vill inse sitt behov av Jesus och bygga på den säkra grunden. Han känner också deras svårigheter. Han vet att de måste kämpa mot mörkrets makter, som använder sina krafter för att behärska människans tankar. Han har gett unga män och kvinnor en utväg. Han har gett dem möjlighet att bli delaktiga av gudomlig natur.    
Man får inte en karaktär av tillfälligheter. Den bestäms inte av ett vredesutbrott, ett enda steg i fel riktning. Det är upprepningen av en handling, som gör den till en vana, och formar karaktären på gott eller ont. Rättfärdiga karaktärer kan bara formas genom ständiga, outtröttliga ansträngningar. Vi formar sådana karaktärer genom att ta vara på varje talent som Gud har anförtrott oss. Vi gör det för att ära Gud. I stället för att göra detta driver många efter impulsernas vindkast. De går dit omständigheterna för dem. Detta beror inte på att de saknar begåvning och förmågor. Det beror på att de inte inser att Gud vill att de ska göra sitt allra bästa i sin ungdomstid.    
Om de unga i dag ville stå fasta som Daniel, måste de spänna varje andlig nerv och muskel till det yttersta.. Herren önskar inte att de alltid ska vara nybörjare. Han önskar att de ska nå det allra högsta steget av ädel utveckling. Han önskar att de ska klättra allra högst upp på stegen, så att de kan kliva därifrån rakt in Guds rike.    
Föräldrarna kan inte längre ta vara på de unga som lämnar hemmet. De lämnas i hög grad åt att själva välja sina vänner. De borde minnas att deras Far i himlen håller ett vakande öga på dem och att Han ser varje behov som de har och varje frestelse. Det kommer alltid att finnas några i skolorna, som genom sin livsstil visar, att deras tankar håller sig på bottennivå. Genom oförståndig uppfostran har de i tidiga barnaår utvecklat ensidiga karaktärer och när de blir äldre finns denna brist kvar som ett ärr i deras erfarenhet. Dessa unga vilseleder genom sina ord och sitt exempel dem som är moraliskt svaga,    
Tid är guld, kära unga. Ni får inte utsätta era själar för fara genom att så vild havre. Ni har inte råd att att vara tanklösa när ni väljer era vänner. Om ni lägger märke till det som är ädelt i andras karaktärer, kommer dessa karaktärsdrag att ge er moralisk kraft att motstå det onda och välja det goda. Ha ett högt mål. Era föräldrar och lärare, som älskar och fruktar Gud, ber kanske för er dag och natt. De kanske bönfaller er och varnar er. Men allt detta kommer att vara förgäves, om ni väljer vilda och vårdslösa vänner. Om ni inte ser någon verklig fara och tror att ni i alla fall kan välja att göra rätt likaväl som fel, så bedrar ni er. Ni kommer inte att upptäcka ondskans surdeg, som på ett lömskt sätt förgiftar och fördärvar ert sinne.    
Kristus blev plågad och pinad. Han blev föraktad och förolämpad. Han blev ansatt av frestelser från både höger och vänster sida. Ändå syndade Han inte utan visade inför Gud en fullkomlig lydnad, som helt tillfredställde kraven. Genom sin lydnad tog Han för alltid bort varje tillstymmelse till ursäkt för olydnad. Han kom för att visa människan hur man kan vara lydig, hur man kan hålla alla buden. Han använde sig av gudomlig kraft och detta är syndarens enda hopp. Han gav sitt liv för att människan skulle kunna bli delaktig av gudomlig natur och fly bort från syndens fördärv som på grund av begäret finns i världen. Se 2 Petr 1:4..    
Gud har gett de unga talenter som de ska använda till Hans ära. Många använder tyvärr dessa gåvor till det som är orent och oheligt. Många har förmågor som kunde utvecklas och ge stort utbyte moraliskt, psykiskt och fysiskt. Men de stannar inte upp för att besinna sig. De beräknar inte följderna av det liv de lever. De uppmuntrar vårdslöshet och tanklöshet och vill inte lyssna till råd och tillrättavisning. Detta är ett fruktansvärt misstag. Unga människor skulle vara nyktra och vaksamma, om de insåg att Guds öga vakar över dem, om de förstod att Guds änglar iakttar utvecklingen av deras karaktär och väger deras moraliska värde.  

08 11 1900 Youth Instructor Ni är inte era egna    
Ibland hör vi dessa frågor: "Får jag aldrig göra det jag själv har lust till? Får jag aldrig gå mina egna vägar? Måste jag alltid hämmas och hindras? Kan jag aldrig följa mina egna böjelser? Ju mindre du följer dina naturliga böjelser, dess bättre kommer det att bli för dig själv och för andra. Människonaturens böjelser har letts på avvägar, de naturliga krafterna har missriktats. Satan har fört människan på kollisionskurs med Gud. Han arbetar hela tiden för att förstöra Guds avbild i människan. Därför måste vi lägga band på oss när vi talar och handlar.    
När Guds nåd tar hjärtat i besittning, inser vi att de nedärvda och utvecklade böjelserna till det onda måste korsfästas. Ett nytt liv måste börja i själen - ett liv med ny ledning. Allt som blir gjort måste göras till Guds ära. Detta verk omfattar både det yttre och det inre. Hela varelsen, kropp, själ och ande, måste underordna sig Gud. Då kan Gud använda oss. Vi blir redskap för Hans rättfärdighet.    
Människan med sin syndiga natur underordnar sig inte Guds lag och kan inte heller göra det. Men genom tron lever den som har blivit förnyad Jesu liv dag för dag. Han visar varje dag att han förstår att han är Guds egendom.     
Kropp och själ tillhör Gud. Han gav sin Son för att frälsa världen och på grund av det har vi fått nytt liv, en nådatid som vi ska använda för att utveckla våra karaktärer i fullständig trohet mot Gud. Gud har köpt oss fria från syndens slaveri och har gjort det möjligt för oss att leva förnyade och förvandlade i Hans tjänst.    
Gud har satt sin stämpel på oss. Han har köpt oss och han önskar att vi ska komma ihåg att våra fysiska, mentala och moraliska krafter tillhör Honom. Tid och inflytande, förstånd, känslor och samvete; allt tillhör Honom. Det ska endast användas i överensstämmelse med Hans vilja. Dessa krafter ska inte användas så som världen föreskriver det, för världen lyder under en ledare som är fiende till Gud.    
Den kropp som hyser vår själ tillhör Gud. Varje sena och varje muskel är Hans. Vi får inte under några omständigheter försumma, försvaga eller missbruka något enda organ. Vi ska samarbeta med Gud genom att bevara så god fysisk hälsa som möjligt. Då kan vår kropp vara ett tempel, där den Helige Ande bor. Han formar varje fysisk och andlig kraft efter Guds vilja.    
Sinnet ska fyllas med rena principer. Sanningen måste ristas in på själens tavlor. Minnet måste fyllas med de dyrbara sanningarna i Guds Ord. Då kommer dessa sanningar att lysa i våra liv som vackra juveler.    
Det är när vi ser på den gåva Gud gav för att friköpa människor, som vi får klart för oss vilken kärlek Gud har till sina barn. Vi förstår vilket värde Han sätter på det som Han har skapat med sina händer. Adam kom under Satans herravälde. Genom honom honom kom synden in i världen och genom synden kom döden. Gud gav sin enfödde Son för att frälsa människan. Detta gjorde Han för att Han skulle vara rättfärdig och ändå kunna rättfärdiggöra alla som tar emot Kristus. Människan sålde sig till Satan, men Jesus köpte tillbaka människosläktet...    
Ni är inte era egna. Jesus köpte er med Sitt blod. Gräv inte ner era talenter i jorden. Använd dem för Hans räkning. Låt Jesus vara med dig, vilken sysselsättning du än ägnar dig åt. Om du märker att du håller på att förlora kärleken till din Frälsare, ska du sluta med den syssla som du kan vara upptagen av och säga: "Här är jag, min Frälsare. Vad vill Du att jag ska göra?" [Se Apg 9:6 i den engelska KJV] Han kommer att ta emot dig med sin rika nåd och sin stora kärlek. Han kommer att omsluta dig med sin förlåtelse, för Han är barmhärtig och har stort tålamod och vill inte att någon ska gå förlorad.    
Vi och allt det vi har tillhör Gud. Vi borde inte se på det som ett offer att ge Honom vårt hjärtas hängivenhet. Ja, själva hjärtat borde Han få som ett frivilligt offer.  

17 01 1901 Youth Instructor Trogen i smått    
 "Den som är trogen i smått är också trogen i stort, och den som är ohederlig i smått är också ohederlig i stort." Luk 16:10    
Om man är samvetsgrann när de gäller små ting - det är så världen ser på dem - får man framgång i livet. Små handlingar man gör av kärlek och självförsakelse, de enkla ord man säger som blir till hjälp, påpassligheten mot små synder - det är kristendom. Att vi med tacksamhet erkänner de dagliga välsignelserna är något Mästaren önskar. Att vi på ett klokt sätt använder oss av de tillfällen vi får och att vi flitigt förökar de anförtrodda talenterna - det är vad Mästaren kallar oss till.    
Den som troget utför små plikter kommer att vara beredd att ta på sig större ansvar. Den som är vänlig och hövlig i det dagliga livet, den som är givmild och tålmodig i sin familj, den som hela tiden försöker göra hemmet lyckligt, kommer att vara den förste som förnekar sig själv och gör uppoffringar när Mästaren kallar.    
Vi är kanske villiga att ge det vi äger till Guds sak, men det kommer inte att räknas, om vi inte dessutom ger Honom ett hjärta fullt av kärlek och tacksamhet. De som önskar att bli riktiga missionärer långt borta i främmande land, måste först vara riktiga missionärer hemma. De som önskar att arbeta i Mästarens vingård måste förbereda sig för det genom att vara noga med att ta hand om den lilla jordbiten i vingården hemma, som han har gett dem ansvar för.    
Som "en människa tänker i sitt hjärta sådan är hon". [Se Ords 23:7 i den engelska KJV] Många tankar utgör varje dags oskrivna historia. Dessa tankar bidrar mycket till karaktärens utveckling. Vi måste ge noga akt på hur vi tänker, för en oren tanke gör ett djupt intryck på själen. En ond tanke efterlämnar ett ont intryck i sinnet. Om tankarna är rena och heliga gör de den som tänker dem till en bättre människa. Den andlig pulsen blir starkare genom dem och kraften att göra gott ökas. På samma sätt som en regndroppe förbereder vägen för en annan genom att fukta jorden, så förbereder en god tanke vägen för en annan god tanke.    
Man genomför den längsta vandringen genom att ta ett steg i taget. Stegen som följer på varandra för oss till vägens slut. Den längsta kedjan består av enskilda länkar. Om en av dessa länkar inte håller är hela kedjan värdelös. Så är det också med karaktären. En välbalansera karaktär formas av enskilda handlingar som utförts väl. En svaghet, som man ger näring åt i stället för att övervinna, gör människan ofullkomlig och stänger portarna till den heliga staden för människan. Den som ska komma in i himlen måste ha en karaktär utan fläck eller rynka eller något sådant. Ingenting som sprider orenhet kan någonsin komma in där. Inte ett fel kommer man att se på hela den frälsta skaran.    
Guds verk är fullkomligt i sin helhet, därför att varje del är fullkomlig, hur otroligt liten den än är. Han formar det tunna grässtrået med samma omsorg, som då Han skapar en hel värld. Om vi önskar vara fullkomliga så som vår Far i himlen är fullkomlig, så ska vi vara trogna när det gäller de små tingen. Det som överhuvudtaget är värt att göra är värt att utföra på ett bra sätt. Utför ditt arbete trofast, vilken arbetsuppgift det än är. Tala sanning också när det är fråga om den minsta småsak. Visa kärlek i dina handlingar och tala uppmuntrande ord varje dag. Sprid leenden längs livets väg. När du arbetar på det sättet kommer Gud att tycka om det du gör och Hans behag kommer att vila över dig. Jesus kommer en dag att säga: " Bra, du gode och trogne tjänare." Matt 25:23    
På domens dag kommer de som har varit trofasta i det dagliga livet, som snabbt har fattat vad de ska göra och som gjort det, de som inte har tänkt på förtjänst eller beröm, att höra orden: "Kom ni, min Faders välsignade, och ta i besittning det rike som stått färdigt åt er från världens begynnelse." Matt 25:34. Kristus berömmer dem inte för deras vältalighet, för den intellektuella kraft som de har visat, eller för deras frikostiga gåvor. De belönas för de små tingen som man så många gånger inte lägger märke till. "Jag var hungrig och ni gav mig att äta," säger Han. "Allt vad ni har gjort för en av dessa mina minsta bröder, det har ni gjort mot mig". Matt 25:35,40  

26 09 1901 Youth Instructor "Jag vill också ge er ett nytt hjärta"    
 "Jag ska stänka rent vatten på er, så att ni blir rena. Jag skall rena er från all er orenhet och alla era avgudar. Jag skall ge er ett nytt hjärta och låta en ny ande komma in i er. Jag skall ta bort srenhjärtat ur er kropp och ge er ett hjärta av kött." Hes 36:25,26 Många som talar med andra om behovet av ett nytt hjärta vet inte själva vad dessa ord betyder. Det är uttrycket " ett nytt hjärta" som vållar problem, i synnerhet för de unga. De vet inte vad det betyder. De väntar sig att deras känslor ska förändras på ett speciellt sätt. Det kallar de för omvändelse. På grund av detta missförstånd har tusentals snubblat. Det har blivit deras undergång. De har inte förstått uttrycket: "Ni måste födas på nytt" Joh 3:7.  {MYP 71.1}    
Satan får människor att tro att de är omvända, eftersom de har upplevt ett känslorus. Men de har ingen ny erfarenhet. De beter sig på samma sätt som förut. Deras liv bär inga goda frukter. De ber ofta och länge och hänvisar hela tiden till de känslor de hade vid det ena och det andra tillfället. Men de lever inte ett nytt liv. De har blivit lurade. Deras erfarenhet går inte djupare än till känslan. De bygger på sand, och när motgångens vind blåser, sopas huset bort.    
Många stackars människor famlar i mörkret. De söker efter känsloupplevelser som andra talar om att de har haft. De lägger inte märke till det faktum, att troende kristna måste arbeta på sin egen frälsning med fruktan och bävan. Fil 2:12 Den överbevisade syndaren behöver göra något.. Han måste ångra sig och visa sann tro.    
När Jesus talar om det nya hjärtat, menar han sinnet, livet, hela människan. Hjärtats förvandling betyder att hjärtats kärlek flyttas över från världen till Kristus. Att ha ett nytt hjärta betyder att ha fått ett nytt sinne, nya mål och nya motiv. Vad är beviset på att hjärtat är nytt? Ett förändrat liv. Det betyder att vi varje dag och varje timme låter själviskheten och stoltheten dö.  {MYP 72.1}    
Det finns de som begår ett stort misstag. De antar att en hög bekännelse kan uppväga ett verkligt tjänande. Men en religion som inte är praktisk är inte äkta. Sann omvändelse gör oss omutligt ärliga, när vi har att göra med våra medmänniskor. Den gör oss trofasta i vårt dagliga arbete. Den som uppriktigt följer Jesus kommer att visa att Bibelns religion gör honom duglig, så att han kan använda sina förmågor i Mästarens tjänst.    
 "Slappna inte i er iver." Rom 12:11 (Bibel 2000) Dessa ord kommer att uppfyllas i varje sann kristens liv. Även om ditt arbete kan tyckas vara ett slitsamt slavgöra, så kan du höja det genom det sätt du utför det på. Gör det som för Herren. Gör det villigt och glatt och med himmelsk värdighet. Det är de ädla principerna som tillämpas i arbetet, som gör det helt och fullt godtagbart i Herrens ögon. Det rätta tjänandet förenar den ringaste av Guds tjänare på jorden med den högste av Hans tjänare i Herrens gårdar däruppe.     
Som Guds söner och döttrar borde kristna sträva efter att nå det höga ideal som evangeliet framställer. De borde inte nöja sig med något mindre än fullkomlighet, eftersom Jesus säger: "Var alltså fullkomliga, såsom er Fader i himlen är fullkomlig". Matt 5:48  {MYP 73.1}    
Låt oss göra Guds heliga ord till vårt studium och tillämpa dess heliga principer i våra liv. Låt oss vandra inför Gud i saktmod och ödmjukhet och var dag rätta till våra fel. Måtte vi inte genom självisk stolthet gå bort från Gud. Måtte vi inte nära en känsla av vi är överlägsna och bättre än andra. "Därför skall den som menar sig stå, se till att han inte faller." 1 Kor 10:12 Frid och vila kommer till dig, när du låter din vilja underordnas Herrens vilja. Då kommer Kristi kärlek att råda i hjärtat. De hemliga impulserna till handling kommer Frälsaren att behärska. Det häftiga, lättirriterade tempramentet mjukas upp och blir lugnare tack vare nådens olja som flödar från Kristus. Vetskapen om att synderna är förlåtna ger oss den frid som är större än vi kan förstå. Vi kommer att göra allvarliga ansträngningar för att övervinna allt som hindrar oss att bli fullkomliga i Kristus. Oenigheten kommer att försvinna. Den som förr fann fel hos dem han umgicks med kommer att se, att han har ännu större brister i sin egen karaktär.    
Det finns de som lyssnar till sanningen och blir överbevisade om att de har levt i uppror mot Kristus. De är fördömda och ångrar sina synder. Eftersom de litar på Jesu förtjänster och visar en sann tro på Honom, får de förlåtelse för sina synder. När de slutar med att göra det som är ont och lär sig att göra gott, växer de i nåd och kunskap om Gud.. De förstår att de måste göra uppoffringar, om de ska kunna ta avstånd från det som är världsligt. När de har beräknat vad det kostar, räknar de allt som en förlust, om de bara kan vinna Kristus. De går in i Herrens här. Det är krigföring som väntar dem och de deltar i striden modigt och glatt. De kämpar mot sina egna naturliga böjelser och själviska önskningar och låter sin egen vilja böjas under Jesu vilja. Varje dag söker de Herren om nåd att lyda Honom och de får hjälp och kraft. Detta är sann omvändelse. Den som har fått ett nytt hjärta litar på att Jesus hjälp med ödmjuk och tacksam tillit. I hans liv blir rättfärdighetens frukt synlig. En gång älskade han sig själv och var road av världsliga nöjen. Nu är hans avgud störtad från sin tron och Gud är den som ensam regerar. Nu hatar han de synderna som han älskade en gång.. Fast och beslutsamt följer han helighetens väg.  

05 12 1901 Youth Instructor  Flitens belöning    
Måtte de unga komma ihåg att den late går miste om de ovärderliga erfarenheter, som man får då man troget utför livets dagliga plikter. Den som är lat och själv väljer att vara ovetade skaffar sig hinder, som alltid kommer att ligga i vägen för honom. Han tar inte emot den undervisning, som ett hederligt slit för med sig. Han stjäl från Gud, när han inte räcker en hjälpande hand till sina medmänniskor. Hans bana är helt annorlunda än den som Gud har stakat ut för honom. Det är nämligen så, att när vi föraktar nyttigt arbete, uppmuntrar vi de lägre lustarna. Det har en förlamande verkan på de mest användbara krafter som människan har.    
Det är inte bara få utan tusentals människor, som bara lever för att förbruka de välsignelser som Gud i sin nåd ger dem. De glömmer att ge Herren tackoffer för de rikedomar, som Han har anförtrott dem, när Han låter dem få jordens frukt. De glömmer att Gud önskar, att de talenter som han har lånat ut, ska användas klokt, så att de inte bara ska förbrukas utan också ge avkastning. Om de förstod den plan, som Gud har för dem som Hans hjälpande händer, skulle de inte känna det som en förmån att undvika allt ansvar och bli uppassade.    
Verklig lycka kan man bara finna,genom att vara god och göra gott. De som trofast fullgör sina bestämda plikter upplever den renaste och högsta glädje. Inget ärligt arbete är förnedrande. Det är simpel slöhet som får människor att se ned på vardagslivets enkla plikter. Den som inte vill utföra dessa plikter får mentala och moraliska brister, något som en dag kommer att bli klart kännbart. En eller annan gång kommer bristerna i den lates liv tydligt fram. Över hans livs räkenskap kommer dessa ord att skrivas: En som förbrukade utan att åstadkomma något.    
Vi kan dra nyttiga andliga lärdomar från alla livets sysslor. De som brukar jorden kan studera betydelsen av orden: "Ni är en Guds åker", medan de arbetar. 1 Kor 3:9 I människohjärtat ska sanningens säd sås, så att Andens vackra frukter kan växa fram i livet. Guds stämpel på sinnet ska forma det till skön symmetri. De råa och obearbetade krafterna, både de fysiska och mentala, måste tränas för Mästarens tjänst...    
Kristus har gett ett tjänandets tjänst åt alla. Han är Ärans konung och ändå säger Han att Människosonen inte har "kommit för att bli tjänad utan för att tjäna." Matt 20:28 Han är Himlens majestät, men ändå gick han villigt med på att komma hit till jorden för att bära den arbetsbörda, som Hans Far i himlen lade på Honom. Han gjorde det till något fint att arbeta. Han var hantverkare och arbetade med Sina händer som timmerman för att ge oss ett exempel på flit. Från det att Han var mycket ung deltog han i arbetet för att försörja familjen. Han förstod att Han var en del av familjens företag och Han bar villigt Sin del av bördorna.    
Barn och ungdomar borde ha glädje av att göra sin mors och fars omsorger lättare genom att visa att de har ett osjälviskt intresse för hemmet. När de glatt och muntert tar de bördorna som faller på deras lott, får de en träning, som gör dem passande och användbara i sådana arbeten som kräver tillit. Varje år gör de säkra framsteg. Sakta men säkert lägger de ifrån sig barndomstidens brist på erfarenhet och får istället den träning som gör dem till mogna män och kvinnor. När de trofast utför hemmets enkla plikter, lägger pojkar och flickor grunden till att bli framstående på det mentala, moraliska och andliga planet.    
Kom ihåg, unga vänner, att ni varje dag, varje timme, varje ögonblick väver ert eget ödes väv. Varje gång skytteln går vävs en tråd in i väven, som antingen förstör mönstret eller gör det vackert. Om du är lat och likgiltig, fördärvar du det liv som enligt Guds plan skulle vara ljust och vackert. Om du väljer att följa dina egna böjelser, kommer vanor, som inte är från Kristus, att binda dig med hårda band. När du vandrar bort från Kristus kommer många att följa ditt exempel. De kommer aldrig att kunna glädja sig över himlens härlighet på grund av din felaktiga livsföring. Om du däremot gör tappra ansträngningar att övervinna själviskhet och inte försummar något tillfälle att hjälpa dem du har omkring dig, kommer det ljus som ditt exempel är att leda andra till korset.  

23 01 1902 Youth Instructor Löftets sköna blommor    
När vi ser på en vacker trädgård, med knoppar som spricker ut, låt oss komma ihåg att det är ett uttryck för Faderns kärlek. När vi lägger märke till blommornas olika nyanser och inandas deras utsökta lukt, låt oss tänka på orden "Se på ängens liljor, hur de växer. De arbetar inte och spinner inte. Men jag säger er: Inte ens Salomo i all sin prakt var klädd som en av dem." Gud har gett oss blommorna för att lära oss att ha tilltro.    
 "Om nu Gud ger sådana kläder åt gräset, som i dag står på ängen och i morgon kastas i ugnen, hur mycket mer ska han då inte klä er? Så lite tro ni har!" Om den store mästarartisten idag gör det som är fullkomligt och älskvärt, och som i morgon kastas i ugnen, skulle han inte mycket mer bry sig om de varelser som han friköpt genom blodet av sin enfödde Son?    
Vi är pilgrimer och främlingar på denna jord, vi ser fram emot staden med den fasta grunden, vars byggmästare och skapare är Gud. Vägen som vi reser på är smal, och betyder självförnekelse och självuppoffring. Vi möter svårigheter och konflikter. Men Gud har inte lämnat oss att resa utan hjälp. Vår färdväg kantas av löftets blommor. De blommar hela vår väg, de delar med sig av dess rika doft, liksom blommorna i trädgårdarna på denna jord.    
Att ta bort Guds löften från Ordet, skulle vara som att ta bort solen från himmelen. Det skulle inte finnas något som kunde glädja oss. Gud har lagt in löftena i Ordet för att hjälpa oss att ha tro på Honom. I dessa löften drar han tillbaka förhänget från evigheten, och ger oss en glimt av en vida överlägsen och evig härlighet som väntar den som segrar. Låt oss därför vila i Gud. Låt oss prisa honom för att han gett oss en sådan härlig uppenbarelse av sina syften.    
Längs hela vår väg placerar Gud löftets blommor för att muntra upp vår resa. Men många vägrar att samla dessa blommor, och väljer istället törne och tistlar. Vid varje steg gråter och klagar de, när de istället kunde glädja sig därför Herren har gjort vägen så angenäm.    
När vi ser på Guds löften finner vi tröst, hopp och glädje; för de talar den Oändliges ord. För att rätt uppskatta dessa dyrbara löften borde vi studera dem noggrant, och undersöka varje detalj. Hur mycket mer glädje skulle det inte ge livet, hur mycket godhet till karaktärenskulle det inte bli om vi gjorde dessa löften till våra egna! När vi reser uppåt, låt oss tala om de välsignelser som strös utmed vägen. När vi tänker på de storslagna boningar som Kristus förbereder oss, så glömmer vi de obetydliga irritationer som vi dagligen möter. Vi tycks andas atmosfären av det himmelska landet vi reser till, och vi blir lugnade och tröstade.    
Tro inte att du finner lycka i självisk underhållning. De blommor som samlas på det sättet kommer snart vissna och dö. Sann lycka finns bara i Mästarens tjänst. I Honom, som är världens ljus, skall vi finna tröst och hopp. Vår lycka kommer inte från det som är runt om oss, utan från det som är inom oss; inte från det vi har, utan från vad vi är.    
Det är vår förmån att sjunga Sions sånger nu, att vända våra ögon till ljuset, att föra hopp in i våra egna hjärtan, och i hjärtat hos andra. Gud önskar att vi skall samla på hans löften, att vi skall bli styrkta och uppfriskade. Låt oss ta bort våra ögon från förbannelsen, och fästa på nåden som så rikligen har getts oss. Gud blir vanärad när vi ängslas och oroas. På det sättet visar vi att vi inte litar på Honom, utan på oss själva.    
Detta livet kommer att vara mycket ljust om vi samlar blommorna och låter törnbusken vara. Tröst, uppmuntran och stöd har försetts oss för varje omständighet och situation i livet. Ingen frestelse kommer till oss som Kristus inte har stått emot, ingen prövning som han inte burit. Han känner oss var och en vid namn. När en börda läggs på ossstår han vid sidan, för att uppbära den största vikten. Han har gett oss dyrbara löften för att lätta vår börda. Han försäkrar oss att hans nåd är tillräcklig. Vi har hans hjälp idag. Imorgon kan vi komma in i nya omständigheter och prövningar, men löftet står fast, "Som din dag, skall ock din kraft vara".    
Låt oss fröjdas över Guds kärlek. Låt oss prisa honom som gett oss så kungliga löften. Låt dessa löften bevara våra hjärtan i fullkomlig frid. Låt oss ära Gud genom att infoga mer av Jesus och himmelen i våra liv. Jesus lever. Hans hand leder oss. Det nuvarande livet är inte sommar utan vinter för den Kristne, trots det kan han konstant njuta av solstrålarna från Kristi rättfärdighet. Han kan i sitt hjärta ha "en frid som övergår allt förstånd"; den frid som Kristus ger.  

26 06 1902 Youth Instructor Framåt och uppåt    
Jag önskar att jag kunde måla skönheten i det kristna livet. Den kristne börjar sin vandring i livets morgonstund. Naturens lagar och Guds lag styr hans liv. Han rör sig hela tiden framåt och uppåt. Han dras dagligen närmare sitt himmelska hem. Där väntar livets krona och ett nytt namn på honom. Det namnet är ett namn "som ingen känner utom den som får det." Upp 2:17 Hela tiden växer hans lycka, hans helighet och användbarhet. Varje år gör han större framsteg än året förut.    
Gud har gett de unga en stege att klättra på, en stege som når från jorden till himlen. Däruppe, där stegen tar slut, finns Gud och de klara strålarna från hans härlighet lyser upp varje steg. Han ser på dem som klättrar och Han är beredd att sända hjälp när greppet slappnar och den som klättrar håller på att tappa fotfästet. Ja, säg det med ord fulla av glädje, att alla som ihärdigt klättrar uppför stegen kommer att få gå in i den himmelska staden.    
Satan kommer till de unga med mångs slags frestelser. Han spelar ett spel om deras själar, som gäller livet, och låter inga medel vara oprövade för att förföra dem och förstöra dem. Men Gud lämnar dem inte utan hjälp i kampen mot frestaren. De har en allsmäktig Hjälpare.    
Långt starkare än deras fiende är Han som i mänsklig natur mötte Satan och besegrade honom, genom att stå emot varje frestelse som de unga möter i dag. Han är deras äldre bror. Han hyser ett djupt och ömhjärtat intresse för dem. Hela tiden vakar Han över dem och Han gläder sig när de försöker behaga Honom. När de ber, blandar Han deras böner med sin rättfärdighets rökelse och sänder dem till Gud som ett välbehagligt offer. I Hans styrka kan de unga härda ut i svårigheter som korsets goda stridsmän. När de får styrka från Honom, klarar de av att nå de höga idealen som de har framför sig. Offret på Golgata är deras garanti för seger.    
Guds församling består av stora och små kärl. Gud begär ingenting orimligt. Han väntar sig inte att de små kärlen ska kunna rymma lika mycket som de stora. Det Han väntar sig att få tillbaka står i förhållande till det en människa har, inte till det som hon inte har. Gör ditt bästa. Gud kommer att godta dina ansträngningar. Ta fatt på den plikten, som ligger närmast dig och utför den trofast, så kommer Mästaren att helt och fullt godta ditt arbete. Försumma inte de små uppgifterna, som väntar på dig, då du önskar göra något stort.    
Passa på att du inte försummar att be i enrum och studera Guds Ord. Det är det som är ditt vapen mot honom som försöker hindra dig att gå framåt på vägen till himlen. När du först har hoppat över bön och bibelstudium en gång, är det lättare att försumma det nästa gång. När du först har stått emot den Helige Andes kall en gång, har du berett dig på att säga nej nästa gång. På det sättet blir hjärtat och samvetet förhärdat.    
Å andra sidan blir det lättare och lättare för varje gång du motstår en frestelse. Varje självförnekelse gör nästa självförnekelse lättare. Varje seger som vinns bereder vägen för en ny seger. Varje motstånd mot frestelse, varje självförnekelse, varje seger över synd är ett frö som sås till evigt liv. Varje osjälvisk handling medför att det andliga livet stärks. Ingen kan försöka likna Jesus utan att bli mera ädel och sann.    
Herren kommer att lägga märke till varje ansträngning du gör att nå Hans ideal för dig. När du gör ett misstag, när du luras att synda, tillåt dig inte att känna att du inte kan be, att du inte är värd att komma inför Herren. "Mina barn, detta skriver jag till er för att ni inte skall synda. Men om någon syndar, har vi en som för vår talan inför Fadern, Jesus Kristus som är rättfärdig." 1 Joh 2:1 Han väntar med utsträckta armar för att ta den förlorade sonen i famn och önska honom välkommen tillbaka. Gå till Honom och berätta för Honom om dina fel och misslyckanden. Be Honom om kraft till nya ansträngningar. Han kommer aldrig att göra dig besviken. Han kommer aldrig att missbruka ditt förtroende.    
Prövningar kommer du att få. Det är Herrens sätt att slipa bort ojämnheterna i din karaktär. Beklaga dig inte. Det blir bara svårare att tåla prövningen om du klagar. Ära Gud genom glad undergivenhet. Uthärda trycket med tålamod. Även om någon har gjort fel mot dig ska du bevara Guds kärlek i ditt hjärta. "Avhåll .. din tunga från det som är ont, dina läppar från att tala svek. Vänd dig bort från det onda och gör det goda, sök friden och jaga efter den. Herrens ögon är vända till de rättfärdiga och hans öron till deras rop." Ps 34:14-16     
Låt bli att ta steg i förtvivlan, när mörkret känns tungt. I morgon är allting över och allt är lugnt.    
 "Genom stillhet och förtröstan blir ni starka." Jes 30:15 Kristus vet hur starka dina frestelser är. Han känner till vilken styrka du har att stå emot. Hans hand är alltid utsträckt i öm medkänsla med varje lidande barn. Till de frestade, missmodiga säger Han: Barn, som jag har lidit och dött för, kan du inte lita på mig? "Som din dag är ska din styrka vara." Se 5 Mos 33:25    
 "Överlämna din väg åt Herren, förtrösta på honom, han skall göra det" Ps 37:5 Han skall vara "som skuggan av en väldig klippa i ett törstigt land" för dig. Jes 32:2 Han säger: "Kom till mig.....så skall jag ge er vila." Matt 11:28 Det är en vila som världen varken kan ge eller ta bort. ...     
Ord kan inte beskriva den frid och glädje, som en man får, när han litar på Guds Ord. Han störs inte när han får prövningar. Han förargas inte när man behandlar honom nedsättande. Det egna jaget är korsfäst. Hans plikter kan bli tyngre för varje dag, frestelserna kan bli starkare och prövningarna svårare. Men han vaklar inte, för han får den styrka han behöver.  

24 07 1902 Youth Instructor Forska i Skriften!    
"Ni forskar i Skrifterna, därför att ni tror att ni har evigt liv i dem ." Joh 5:39 Sök i Skriften! ( den engelska textens ordval ) Att söka innebär att leta noggrant efter något som man har tappat bort. Sök efter de dolda skatterna i Guds Ord. Du har inte råd att vara utan dem. Studera de svåra texterna och jämför vers med vers och du ska finna, att Skriften är den nyckel som man öppnar Skriften med.  {MYP 259.1}    
De som studerar Bibeln under bön, får mer visdom för varje studium. En del av deras svårigheter har blivit lösta. Den Helige Ande har nämligen gjort det verk, som det talas om i Johannes fjortonde kapitel. "Men Hjälparen, den heliga Ande, som Fadern skall sända i mitt namn, han skall lära er allt och påminna er om allt vad jag har sagt er." Joh 14:26    
Gud efterlämnade inte sitt Ord till att bevaras i människors minne och gå i arv från generation till generation genom muntlig tradering och traditionell utläggning. Om Han hade gjort detta, skulle människor gradvis ha gjort sina egna tillägg till Ordet. Vi skulle då ha ombetts att ta emot läror som kom från människor. Låt oss tacka Gud för Hans skrivna Ord.    
Bibeln gavs inte bara till predikanter och lärda män. Fattiga människor behöver det lika mycket som rika människor, de olärda lika mycket som lärda. Varje person, ung likaväl som gammal, bör läsa Bibeln för sig själv. Var inte beroende av att predikanten läser den för dig. Bibeln är Guds ord till <i>dig</i>. Och Kristus har gjort Sitt Ord så tydligt att ingen behöver snubbla när han läser Ordet. Låt den ödmjuka, enkla människan läsa och förstå det Ord, som har getts oss från den visaste Lärare som världen någonsin har känt, ty bland kungar, guvernörer, statsmän och världens mest utbildade människor, är det ingen som är större än Han.    
 "Ni forskar i Skrifterna, därför att ni tror att ni har evigt liv i dem." (Joh. 5:39) Att forska innebär, att grundligt leta efter något som har gått förlorat. Leta efter de dolda skatterna i Guds Ord! Du har inte råd att vara utan dem. Studera de svåra avsnitten i Skriften, jämför vers med vers, och du kommer att finna, att det ena skriftstället är nyckeln till förståelse av det andra. De, som under bön till Gud studerar Skriften, blir efter varje studium klokare än de var tidigare. En del av deras problem löses, ty den Helige Ande har utfört det arbete, som omtalas i Joh. 14:26: "Men Hjälparen , den helige Ande, som Fadern skall sända i mitt namn, han skall lära er allt och påminna er om allt vad jag har sagt er."    
Vi får ingenting som är värt att ha utan allvarliga, uthålliga ansträngningar. I affärslivet är det bara de som har viljan att göra något som får goda resultat. Utan ivriga ansträngningar kan vi inte vänta att få kunskap om andliga ting. De, som får tag i sanningens juveler, måste gräva efter dem som en guldgrävare gräver efter den värdefulla metallen, som ligger gömd i jorden. De som arbetar ointresserat och halvhjärtat kommer aldrig att lyckas. Unga och gamla borde läsa Guds Ord. De borde inte bara läsa det utan studera det med flit och iver genom att be, tro och granska texten. På så sätt kommer de att finna den dolda skatten, för Herren ger dem ett klart förstånd.     
När du börjar studera Guds Ord, ska du lägga bort dina förutfattade meningar, gamla idéer som du har ärvt och dina egna käpphästar. Du kommer aldrig fram till sanningen, om du studerar Skriften för att försvara dina egna idéer. Lämna dessa vid dörren och gå in med ångerfullt hjärta för att höra vad Herren har att säga dig. När den som ödmjukt söker sanningen, sitter vid Jesu fötter och lär av Honom, kommer Ordet att ge Honom förstånd. Till dem som är för visa i sina egna ögon för att läsa Bibeln säger Jesus: Ni måste bli saktmodiga och ödmjuka i era hjärtan, om ni önskar få en visdom som leder till frälsning.  {MYP 260.1}    
Läs inte Ordet i ljuset av tidigare uppfattningar utan granska det noggrant under bön med ett sinne som är fritt från fördomar. Om du gör det och blir övertygad om att dina älsklingstankar inte stämmer överens med ordet, ska du inte försöka få ordet att foga sig efter dina idéer. Låt inte det du har trott tidigare eller gjort tidigare få kontrollera din förståelse. Låt ditt förstånd vara vidöppet så att det kan ta till sig undren i Guds lag. Bli klar över vad som står skrivet och sätt sedan fötterna på den eviga Klippan.    
Vår frälsning är beroende av den kunskap, som vi har om Guds vilja så som den uttrycks i Hans Ord. Sluta aldrig att söka och fråga efter sanningen. Du behöver veta vad som är din plikt. Du behöver veta vad du måste göra för att bli frälst. Det är verkligen Guds vilja, att du ska veta vad Han har sagt till dig. Men du måste öva din tro. När du granskar Skriften måste du tro att Han är till och att Han belönar dem som ivrigt söker Honom. Se Hebr 11:6.    
Ja, granska Bibeln med ett hjärta som är hungrigt och vill ha andlig mat. Gräv i marken som guldgrävaren, som gräver för att finna guldfyndigheter. Sluta inte söka förrän du har fått veta vilket förhållande du har till Gud och vad som är Hans vilja för dig.<br><i>Mrs. E. G. White.  </i>  

09 10 1902 Youth Instructor Vad ska vi läsa?   
Utbildning är inte något annat än en förberedelse av de fysiska, intellektuella och andliga krafterna, så att de på bästa sätt kan utföra alla livets plikter. Uthålligheten, styrkan och aktiviteten i hjärnan ökar eller minskar beroende på hur dess krafter används. Sinnet borde tyglas och tränas så att alla dess krafter utvecklas symmetriskt.  {MYP 271.1}    
Många ungdomar är riktiga bokslukare . De har en sådan läslust att de läser allt de får tag i. Måtte de vara försiktiga med vad de läser, lika väl som med vad de hör. Jag har fått veta, att det är mycket stor fara för att de ska bli fördärvade av olämplig läsning. Satan använder tusentals sätt att rubba jämvikten i de ungas sinnen. De kan inte vara trygga ett ögonblick, om de inte är på sin vakt. De måste bevaka sina sinnen, så att de inte blir förförda av Satans frestelser.    
Satan vet att sinnet i hög grad påverkas av den näring man ger det. Han försöker leda både de unga och de som har kommit till mogen ålder att läsa romaner, sagor och annan litteratur. De som läser sådan litteratur blir inte så lämpade att utföra de plikter som väntar. De lever ett overkligt liv och mister lusten att studera Bibeln, lusten att få sin näring från himmelskt manna. Sinnet försvagas, fast det behöver styrkas. Det förlorar sin förmåga att studera de stora sanningarna, som har med Kristi mission och verk att göra. Det är sanningar, som skulle styrka sinnet, väcka fantasin och tända en stark och ivrig längtan att segra som Jesus segrade.    
Tänk, om en stor del av de böcker som publiceras kunde brännas. Då skulle man hejda en pest som har en fruktansvärd verkan på hjärta och sinne. Kärleksromaner, lättsinniga och upphetsande historier, är en förbannelse för läsaren. Också de böcker som kallas religiösa romaner är till förbannelse. I de böckerna flätas en moralisk lärdom in i historien. Religiösa känslor kan vävas in i en berättelse, men i de flesta fall har Satan klätt sig som en ängel för att han så mycket lättare ska kunna förföra och bedra. Ingen är så grundfäst i de rätta principerna eller så säker på att kunna motstå frestelser, att han kan vara trygg när han han läser sådana historier.  {MYP 272.1}    
De som läser uppdiktad litteratur hänger sig åt något ont, som förstör andligt liv och skymmer skönheten på de heliga sidorna. Det skapar en osund spänning, hetsar upp fantasin, får sinnet att vända sig från det nyttiga och själen att sluta be. Man klarar inte av att ägna sig åt det som är andligt längre.    
Gud har gett överlägsna förmågor åt många av våra unga, men alltför ofta har deras förmågor blivit slappa och kraftlösa och deras sinnen förvirrade och svaga. Under flera år har de inte vuxit i nåden eller i kunskapen om grunderna för vår tro. Ett oklokt val av läsning är orsaken till detta. De som väntar på att Herren snart ska komma och ser fram emot den underbara förvandlingen, då "detta förgängliga har klätts i oförgänglighet" borde under denna prövotid ha en högre nivå för sin aktivitet. 1 Kor 15:54.    
Mina kära unga vänner, gå till er egen erfarenhet och fråga er vilket inflytande upphetsande historier har haft. Kan ni efter sådan läsning öppna Bibeln och med intresse läsa livets ord? Tycker ni inte då att Guds bok är ointressant? Kärlekshistoriens förtrollning finns kvar i sinnet och fördärvar ert sunda omdöme. Det blir omöjligt för er att fästa uppmäksamheten vid de viktiga och högtidliga sanningar, som gäller ert eviga väl.  {MYP 273.1}    
Kasta utan tvekan bort all dålig litteratur. Den stärker inte er andlighet, men låter känslor tränga in i sinnet, som fördärvar fantasin och får er att tänka mindre på Jesus och Hans värdefulla lärdomar. Håll sinnet fritt från allt som leder det i fel riktning. Fyll det inte med litterärt skräp, som inte kan stärka själslivets krafter..Tankarna får samma karaktär som det man föder sinnet med.    
Den religiösa erfarenhet, som en människa har, avslöjas av den slags böcker hon läser på sin fritid. För att få ett sunt omdöme och goda religiösa principer måste de unga leva i gemenskap med Gud genom Hans Ord. Bibeln leder oss till ett högre och bättre liv. Den pekar ut vägen till frälsning genom Kristus för oss och leder oss till ett högre, bättre liv. Den innehåller den mest intressanta och lärorika historia och biografi som någonsin har skrivits. De, som inte har fått sin fantasi förförd genom att läsa uppdiktade historier, kommer att tycka att Bibeln är den intressantaste av alla böcker.    
Bibeln är böckernas bok. Om du älskar Guds Ord och studerar det, när du har tillfälle till det, kan du vara säker på att Jesus drar dig till Sig. Om du granskar Bibeln, så att du blir ägare till dess rika skatter och blir utrustad till allt gott verk, kommer du nära Jesus. Att bara läsa Bibeln då och då utan att söka förstå vad Han vill lära dig är inte nog. Du behöver förstå Hans undervisning för att kunna leva i harmoni med Hans krav. Det finns skatter i Hans Ord, som vi bara kan upptäcka genom att gräva djupt i sanningens gruvschakt.  {MYP 274.1}    
Det köttsliga sinnet förkastar sanningen, men det omvända sinnet genomgår en fantastisk förvandling. Den bok, som tidigare inte var lockande att läsa, eftersom den avslöjade sanningar som vittnade mot syndaren, blir nu mat för själen och livets glädje och tröst. Rättfärdighetens sol upplyser de heliga sidorna och den Helige Ande talar till själen genom dem.    
Måtte alla, som har gett näring åt lätt läsning för nöjes skull, vända sin uppmärksamhet mot profetiornas säkra ord. Ta fram din Bibel och börja läsa Gamla och Nya testamentets heliga berättelser med förnyat intresse. Ju oftare och mer flitigt du studerar Bibeln, dess vackrare kommer den att framstå och desto mindre lust får du att läsa böcker för att få avkoppling. Bind den dyrbara boken till ditt hjärta. Den kommer att vara din vän och ledstjärna.  

09 07 1903 Youth Instructor Lärdomar från Daniels liv - VI Nykterhetens belöning    
Daniel och hans vänner höll fast vid sina avhållsamma vanor under sin treåriga utbildning. De bevarade sin förbindelse med Gud och var hela tiden beroende av Hans kraft. När den tiden kom att deras förmågor och färdigheter skulle prövas av kungen, blev de förhörda tillsammans med de andra som sökte tjänst i riket. "Det fanns ingen av dem som kunde jämföras med Daniel, Hananja, Misael och Asarja." Dan 1:19 Deras klara uppfattningsförmåga, deras utsökta och felfria språk, deras omfattande kunskaper vittnade om att deras mentala styrka och kraft inte hade försvagats. Därför stod de inför kungen. "Han fann att de i alla frågor som krävde vishet och förstånd var tio gånger klokare än någon annan av de spåmän och besvärjare som fanns i hela hans rike." Dan 1:20     
Gud ärar alltid det som är rätt. De mest lovande unga männen från alla de länder, som den store erövraren hade lagt under sig, hade samlats i Babylon. Ändå fanns det ingen som kunde mäta sig med de hebreiska fångarna. Deras raka hållning, deras fasta och spänstiga gång, deras ärliga ansikten, deras klara förstånd, deras friska andedräkt - allt detta var tecken på ädelhet, något som naturen ger för att hedra dem som följer dess lagar.    
Vi bör verkligen tänka över den undervisning som ges här. Att vi noga följer Bibelns krav kommer att vara en välsignelse för både kropp och själ. Andens frukter är inte bara kärlek, glädje och frid utan också självbehärskning. Vi har uppmanats att inte förorena våra kroppar, eftersom de är den Helige Andes tempel.    
De hebreiska fångarna var män med samma begär och böjelser som vi själva har. De stod fasta mitt i strömmen av förföriskt inflytande från hovet i Babylon, där man älskade lyx.. De unga omges idag av frestelser att tillfredställa sig själva. Särskilt i de stora städerna är det lätt att ta del av alla slags sinnliga njutningar som verkar inbjudande. De, som liksom Daniel vägrar att förorena sig, kommer att belönas för sina avhållsamma vanor. Med mera fysisk livskraft och större uthållighet har de ett insatt kapital, som de i kan ta ut i nödfall.    
Riktiga fysiska vanor främjar mental överlägsenhet. Livslängd, intellektuell kraft och fysisk uthållighet beror på oföränderliga lagar. Naturens Gud griper inte in för att bevara människor från följderna av att bryta mot naturens lagar. Den, som anstränger sig för att bli vinnare, måste vara avhållsam i allt. Daniel hade klart förstånd och fast belutsamhet. Han hade kraft att tillägna sig kunskap och motstå frestelser. Det berodde i hög grad på hans enkla diet och på hans böneliv.    
Det är en god del sanning i ordspråket:" Var och en är sin egen lyckas smed". På samma gång som föräldrar är ansvariga för att ha präglat sina barns karaktärer och för den fostran och undervisning som deras söner och döttrar har fått, är det likväl sant, att vår ställning och användbarhet här i världen väldigt mycket beror på vårt eget handlingsmönster.    
Daniel och hans vänner hade nytta och glädje av en god fostran och utbildning i barndomen, men enbart dessa fördelar kunde inte ha gjort dem till det de var. Den tid kom då de måste handla självständigt. Den tid kom när deras framtid berodde på deras egna val. Då bestämde de sig för att för att vara trofasta mot den undervisning de hade fått i barndomen. Gudsfruktan, som är början till visdom, var grunden till deras storhet.    
Berättelsen om Daniel och hans vänner har nedtecknats med inspirerade ord i Bibeln för att bli till välsignelse för unga i alla tider som skulle följa.. Gud talar idag til unga män och kvinnor genom berättelsen om deras trohet mot avhållsamhetens principer. Han uppmanar dem att samla varje dyrbar stråle av det ljus Han låter lysa på ämnet kristen återhållsamhet, och se till att de själva lever efter hälsans lagar.    
Nu behövs det unga män, som liksom Daniel har vilja och mod. Ett rent hjärta och en stark och orädd hand behövs i världen idag. Det var Guds plan att människan hela tiden skulle utvecklas och dagligen nå allt högre upp mot fullkomning. Han kommer att hjälpa oss om vi försöker hjälpa oss själva. Vårt hopp om lycka i två världar är beroende av hur vi utvecklas här på jorden. Överallt borde vi vara på vår vakt mot det första steget till omåttlighet.    
Kära ungdomar, Gud kallar er att göra ett arbete, som ni kan utföra genom Hans nåd. Gud vill att ni ska "frambära era kroppar som ett levande och heligt offer som behagar Gud - er andliga gudstjänst." Rom 12:1 Stå fram som de män och kvinnor Gud har gjort er till. Visa renhet i smak, aptit och vanor som kan jämföras med Daniels.. Gud kommer att belöna er med lugna nerver, en klar hjärna, ett gott omdöme och skärpta sinnen. De ungdomar, som idag har fasta och orubbliga principer, kommer bli välsignade med god fysisk och psykisk hälsa.  

10 09 1907 Youth Instructor Lärdomar om ekonomi och självförnekelse    
Det är mycket som kan sägas till de unga om deras förmåner att få bidra till Guds sak. De kan lära sig att vara sparsamma och självförsakande. Många menar att de måste delta i det ena eller andra nöjesarrangemanget och för att klara det vänjer de sig vid att använda hela sin inkomst. Gud önskar att vi ska använda våra resurser bättre.    
Vi syndar mot oss själva, när vi är belåtna med att ha tillräckligt med mat, dryck och kläder. Gud har något högre än detta för oss. När vi är villiga att lägga våra själviska önskningar åt sidan och ge hjärtats och sinnets krafter åt arbetet för Guds sak, kommer himmelska makter att samarbeta med oss, så att vi blir till välsignelse för mänskligheten    
Den unga människa som är flitig och ekonomisk kan spara lite till Guds sak, även om han eller hon är fattig. När jag bara var 12 år gammal visste jag vad det vill säga att vara ekonomisk. Tillsammans med min syster lärde jag mig ett hantverk och fastän vi bara tjänade 25 cent om dagen kunde vi spara lite för att ge till mission. Vi sparade undan för undan tills vi hade 30 dollar. När budskapet om att Jesus snart kommer tillbaka nådde oss med en begäran att ställa upp med människor och medel, kände vi det som en förmån att ge dessa 30 dollar till far. Vi bad honom om att använda pengarna till traktater och flygblad, så att budskapet skulle kunna nå dem som var i mörkret.    
Alla som kommer i beröring med Gud verk, borde lära sig hur de ska använda sin tid och sina pengar på rätt sätt. Det är deras plikt. De som ger efter för lättja, visar att de inte bryr sig mycket om de härliga sanningar, som har anförtrotts åt oss. De behöver få undervisning om hur fliten kan bli en vana. De måste lära sig att arbeta och bara tänka på en enda sak, Guds ära.    
De som inte förstår sig på hur de ska använda tid och pengar, borde rådfråga dem som har haft erfarenhet av detta. För de pengar, som min syster och jag tjänade på vårt arbete, skaffade vi oss kläder. Vi brukade ge pengar till mamma och säga: "Köp, så att det finns lite pengar kvar till missionsarbete, när du har betalat för våra kläder." Och det brukade hon göra. På det sättet uppmuntrade hon vår missionsanda.    
Det givande, som är en frukt av självförnekelse är till underbar hjälp för givaren. Vi får del av en undervisning, som ger oss en fullständigare kunskap om det arbete som Jesus utförde, när han gick omkring och gjorde gott, befriade från lidande och gav dem som ingenting hade det de behövde. Frälsaren levde inte för att tillfredställa sig själv. I Hans liv fanns det inget spår av själviskhet. Fastän Han befann sig i en värld, som Han själv hade skapat, gjorde Han inte anspråk på något hem där. "Rävarna har lyor och himlens fåglar har bon", sa Han, "men Människosonen har inget ställe där han kan vila sitt huvud." Matt 8:20 (Bibel 2000)    
Om vi använder våra talenter på bästa sätt, kommer Guds Ande att leda oss till större och kraftfullare insats. Till den man som troget hade förvaltat sina talenter sade Herren: "Bra, du gode och trogne tjänare. Du har varit trogen i det lilla. Jag skall sätta dig över mycket. Gå in i din herres glädje." Matt 25:21 Det förväntades av mannen, som bara hade fått en talent, att han också skulle göra sitt bästa. Hade han omsatt sin herres egendom, skulle Herren ha förmerat talenten.    
Gud har gett varje människa ett arbete "var och en efter hans förmåga" Matt 25:15. Gud vet vad vi kan klara av. Han vet vilka uppgifter han kan lägga på oss. Han befaller att den som har varit trogen ska anförtros större ansvar. Om han då visar sig vara trofast också i detta, sägs det: Anförtro honom ännu mer! På det sättet växer han genom Jesu nåd upp till människans fulla mognad i Jesus Kristus.    
Har du bara en talent? Lämna den till växlarna, som ökar värdet till två genom att investera den klokt. Använd dina händer och gör det som du har krafter till. Använd din talent så förståndigt, att den uppgift den skulle användas till blir fullförd. Det kommer att betyda allt för dig att få höra orden: "Det är bra". Men bara de som verkligen har gjort det bra kommer att få höra orden:"Bra, du gode och trogne tjänare."    
Unga män och unga kvinnor, ni har ingen tid att förlora. Sök ivrigt att bygga er karaktär med massivt timmer. Vi bönfaller er för Kristi skull att vara trogna. Sök att återvinna förlorad tid. Helga er varje dag till tjänst åt Gud och ni kommer att finna, att ni inte behöver många lediga dagar till att koppla av. Ni behöver inte heller ge ut en massa pengar för att tillfredställa er själva. Himmelen lägger märke till er för att se vem som vill göra sitt bästa, vem som vill formas och bli kristuslik. När människan lägger sin vilja under Jesus Kristus, kommer den Helige Ande att genomföra ett stort verk för henne.    
Varje sann, självuppoffrande arbetare i tjänst för Gud är villig att ge ut av sig själv och bli till nytta för andra. Kristus säger: "Den som älskar sitt liv förlorar det, och den som hatar sitt liv i den här världen, han skall bevara det och vinna evigt liv." Joh 12:25 Genom att hjälpa med iver och omtanke, där hjälp behövs, visar den sanne kristne sin kärlek till Gud och till sina medmänniskor. Han kan komma att mista sitt liv i tjänsten, men när Jesus kommer för att samla sina juveler kommer han att få det tillbaka.  

23 04 1912 Youth Instructor En levande erfarenhet    
I samband med alla sina gudfruktiga gärningar, tillkännager världens Förlossare: "Jag kan inte göra något av mig själv." "Det budet har jag fått av min Fader.'" Allt jag gör är en uppfyllelse av min himmelske Faders råd och vilja. Historien om Jesu dagliga liv på Jorden är en noggrann uppteckning av Guds syfte med människorna. Hans liv och karaktär var en uppenbarelse eller framställning av karaktärens fullkomnande, som människor kan uppnå genom att få del i gudomlig natur, och övervinna världen vid dagliga konflikter. Jesus påtog Sig mänsklig natur, för att kunna arbeta med den mänskliga naturen, och föra fallna människor över svalget, som överträdelsen har orsakat mellan Gud och Hans skapade varelser.    
Livets och härlighetens Herre klädde Sin gudomlighet med mänsklig natur för att visa människan, att Gud vill ha förbindelse med oss. Genom att ge oss Kristus som gåva skulle Gud förena oss med Honom. Utan gemenskap med Gud kan ingen vara lycklig. Människor, som har fallit i synd, skulle lära sig att vår himmelske Far inte kan vara tillfredsställd, förrän Han med kärlek får sluta den ångerfulle syndaren i Sin famn.. Genom Guds fläckfria Lamms förtjänster blir syndaren förvandlad    
Alla himlens änglar har detta målet för sitt arbete. De arbetar under sin generals kommando för att kalla tillbaka dem, som genom sin synd och överträdelse har kommit bort från sin himmelske Far. En plan har tänkts ut. Den går ut på att Jesu underbara nåd och kärlek ska uppenbaras för världen. Genom det oändligt stora pris, som Guds Son betalade för att köpa människan fri, blir Guds kärlek synlig. Denna fantastiska frälsningsplan innehåller mer än nog för att frälsa hela världen. Fallna och syndiga människor kan bli hela och fullkomliga i Jesus genom syndernas förlåtelse och den tillräknade rättfärdigheten.    
Kristus grep tag i mänsklig natur för att Han skulle kunna lägga Sin mänskliga arm om hela människosläktet, medan Han fattade tag i den Eviges tron med med Sin gudomliga arm. Han planterade Sitt kors mitt emellan himmel och jord och sa:"När jag har blivit upphöjd från jorden skall jag dra alla till mig." Joh 12:32 Korset skulle vara medelpunkten med sin dragningskraft. Det skulle tala till alla människor och dra dem över den klyfta som synden hade åstadkommit och på så sätt förena dödliga människor med den evige Guden.     
Det är bara korsets kraft som kan befria människan från den starka bindningen till syndens makter. Jesus utgav sig själv för att frälsa syndare. De som har fått sina synder förlåtna och som älskar Jesus kommer att förena sig med Honom. De kommer att bära Jesu ok. Detta ok kommer inte att hämma dem eller göra deras andliga liv till ett slit, som inte kan tillfredställa dem. Nej, detta ok är i själva verket det medel, som kan fylla det kristna livet med glädje och behag. Den kristne gläder sig, då han tänker på vad Herren har gjort, när han gav sin enfödde Son att dö för världen., "för att den som tror på honom inte ska gå förlorad utan ha evigt liv." Joh 3:16    
De som står under prins Emanuels blodstänkta banér ska vara trofasta soldater i Kristi armé. De borde aldrig vara olydiga och trolösa. Många av de unga kommer frivilligt att ställa sig på Kristi sida för att strida tillsammans med Livets Furste. Men om de vill fortsätta att stå på Hans sida, måste de hela tiden se upp på Jesus, Sin kapten, för att ta emot Hans order. De kan inte vara Kristi stridsmän och samtidigt alliera sig med Satans bundsförvanter och stödja hans sida, för då vore de Jesu fiender. Då skulle de svika heligt förtroende. Då skulle de bli ett förbindelsled mellan Satan och dem som verkligen kämpar på Jesu sida. På det sättet skulle fienden hela tiden kunna använda dem som levande redskap för att försvaga troheten hos Kristi soldater och stjäla deras hjärtan.    
Jag frågar er, kära ungdomar, ni, som säger att ni är Jesu Kristi soldater, vilka strider har ni utkämpat? Hur har ni engagerat er? När Guds Ord tydligt har visat vilket arbete ni ska utföra, har ni då vägrat att göra det för att ni inte har haft lust? Har denna världen haft en sådan dragningskraft, att ni har lockats bort från tjänsten för Kristus? Satan är sysselsatt med att tänka ut hur han ska förföra er med sådant som på ytan ser lockande ut och dra bort er från Jesus genom att få er att begå någon synd som ser oskyldig ut. Sedan lockar han med sådant som är mera tilldragande för att förförelsen helt ska kunna skilja er från Gud.    
Det kan hända att ditt namn står i församlingens böcker och att du säger att du är ett Guds barn, men ändå representerar du inte Jesu karaktär genom ditt exempel och ditt inflytande. och du leder bort andra från Honom. Det finns ingen lycka, ingen frid och ingen glädje för den som bekänner sig vara troende och som inte helhjärtat går in för det arbete som Gud har gett honom. Han tar hela tiden världen med sig in i kyrkan inte genom att ångra, bekänna och överlåta sig åt Gud utan genom att alltmer förena sig med världen. Han kämpar på Satans sida i striden istället för på Jesu sida.    
Jag vill uppmana er ungdomar, att riva av den tunnaste tråd, som binder era vanor och er ande vid världen. " Gå ut från dem och skilj er från dem och rör inte vid något orent. Då skall jag ta emot er, och jag skall vara er Fader och ni skall vara mina söner och döttrar, säger Herren, den Allsmäktige." 2 Kor 6:17,18.    
Kommer våra unga att lyssna till uppmaningen och ta hänsyn till den? Hur lite inser de inte, att det är nödvändigt att vara ett exempel för sina kamrater, att deras liv ska vara Krtistuslikt och vittna om Hans liv och karaktär. Många av våra unga förstår sanningens teori, men hur många tillämpar den Hur få är det inte som genom egen erfarenhet förstår vilket praktiskt inflytande det har att sanningen sätter sin prägel på allt vad de gör.Var finns de unga missionärer som utför vilket som helst arbete på det stora skördefältet? Var finns de som dagligen undervisas i Kristi skola? Måtte de aldrig känna att de är färdiga att lämna den. Måtte de vänta i Herrens gårdar, så att de kan få besked om hur de ska samarbeta med himmelska inelligenser. Kära unga, jag vill vara bestämd, när jag talar till er, för att jag önskar att ni ska bli frälsta. Förlora inte mer tid. Ni kan inte tjäna både Gud och mammon. Ni kan verka vara kristna, men vad gör ni när frestelserna kommer? Brukar ni inte ge efter när ni blir satta på svåra prov?    
Den striden, som ni måste delta aktivt i, utkämpas i vardagslivet. Vill ni inte låta Guds Ord vägas mot era egna önskemål, när ni blir prövade, och söka Jesu råd i allvarlig bön? Många menar att det säkert inte gör någon skada att gå på en konsert i stället för på bönemöte eller att vara borta från möten, där Guds tjänare ska förkunna ett budskap från himlen. Det är tryggast för er att vara just där Jesus har sagt att Han ska vara.    
De som sätter värde på Jesu ord kommer inte hålla sig borta från bönemöten eller möten, dit en Herrens budbärare har sänts för ta upp ämnen som har betydelse för evigheten. Jesus har sagt: "Där två eller tre är samlade i mitt namn, där är jag mitt ibland dem." Matt 18:20 Har ni råd att välja nöjen och mista välsignelsen? Om ni ger efter i en sådan sak, påverkar det inte bara ert eget liv och er karaktär utan också era kamraters och vänners.    
Om alla som säger sig vara Jesu efterföljare verkligen vore det, skulle de ha Jesu sinne och göra Guds gärningar. De skulle motstå frestelsen att följa sin egen vilja. De skulle visa att de inte sätter mer värde på lättsinniga nöjen i världen än den förmån de har att samlas för att möta Kristus, Då skulle de ha ett avgörande inflytande över andra och leda dem att följa deras exempel.    
Handlingarna talar sitt tydliga språk. De talar tydligare än ord. De som älskar nöjen sätter inte värde på de rika välsignelser man får, när man kommer samman med Guds folk. De sätter inte värde på förmånen att kunna ta med sina vänner i hopp om att deras hjärtan ska beröras av Herrens Ande. Vem följer med dem till dessavärldsliga tillställningar? Inte är Jesus där för att välsigna dem. Men Satan ger sinnet många intryck för att förtränga det som har evighetsvärde. Där får han sitt tillfälle att förvirra sinnet genom att blanda samman rätt och orätt.    
Genom att delta i värdsliga sammankomster får man smak för spänning och den moraliska kraften försvagas. De som älskar nöjen kan nog upprätthålla en formell gudsfruktan, men de saknar en levande förbindelse med Gud. Deras tro är död. De har inte längre någon iver. De känner inget ansvar för att säga ett ord i rätt tid till själar som lever utan Kristus och mana dem att ge sina hjärtan åt Herren.  

21 03 1905 The Southern Watchman "I Elias ande och kraft"  
Malakis avslutande ord är en profetia om det arbete, som skall förbereda Kristi första och andra ankomst. Denna profetia inleds med förmaningen: "Kom ihåg min tjänare Mose lag som jag gav honom befallning om på Horeb, stadgarna och föreskrifterna som gäller hela Israel.    
Se, jag skall sända till er profeten Elia, innan HERRENS dag kommer, den stora och fruktansvärda. Han skall vända fädernas hjärtan till barnen och barnens hjärtan till deras fäder, så att jag inte kommer och slår landet med tillspillogivning."    
Denna profetia uppfyllde Johannes Döparen; ty Frälsaren tillkännagav själv för lärjungarna: "Elia har redan kommit". Då lärjungarna hörte detta, "förstod {de} att han hade talat till dem  om Johannes Döparen."     
Under varje avsnitt av denna världs historia har Gud haft sina ombud, som genomfört hans verk, som måste göras på hans bestämda sätt. Johannes Döparen hade ett särskilt arbete, som han var född till och som han var utsedd till - att bereda vägen för Herren.    
Johannes Döparens mission specificerades av Herrens ängel, såsom nedtecknades av Lukas: "Han skall gå framför honom i Elias ande och kraft, för att vända fädernas hjärtan till barnen och omvända de olydiga till ett rättfärdigt sinnelag och så skaffa åt Herren ett folk som är berett." Den Helige Ande skulle vila över honom.    
Johannes' verksamhet i öknen var den mest slående och bokstavliga uppfyllelsen av profetian. Jesaja förutsade detta arbete så här: "En röst ropar i öknen: 'Bered väg för HERREN, bana en jämn väg i ödemarken för vår Gud."     
Som profet framträdde Johannes  som Guds representant, för att visa förbindelsen mellan lagen och profeterna och den kristna tidsåldern. Liksom Malaki, vädjade han enträget till judarna: "Kom ihåg min tjänare Mose lag, . . . . med alla stadgar och föreskrifter." Hans arbete och förkunnargärning pekade åter till lagen och profeterna, medan han, samtidigt, hänvisade folket framåt till Kristus, som väldens Frälsare. Han manade dem till att: "Se Guds lamm, som tar bort världens synd."    
Kristi förelöpare upphävde sin röst i Judéens öken och ropade: "Omvänd er, ty himmelriket är nära." "Om honom heter det hos profeten Jesaja: En röst ropar i öknen: 'Bana väg för Herren, gör stigarna raka för honom!'" "Bered väg för HERREN, bana en jämn väg i ödemarken för vår Gud. Varje dal skall höjas, alla berg och höjder sänkas. Ojämn mark skall jämnas, kuperat land bli slät mark. HERRENS härlighet skall uppenbaras, alla människor skall tillsammans se den. Ty HERRENS mun har talat." ". . . Sion, du glädjens budbärarinna, stig upp på ett högt berg. Jerusalem, du glädjens budbärarinna, höj din röst med kraft. Höj den utan fruktan, säg till Juda städer: 'Se, er Gud!' Ja, Herren, HERREN kommer med makt, hans arm visar sin makt. Se, han har med sig sin lön, hans segerbyte går framför honom.Han för sin hjord i bet som en herde, han samlar lammen i sina armar, han bär dem i sin famn. "    
Johannes Döparen tillkännagav judarnas fördärvlighet i Elias ande och kraft, och tillrättavisade dem för deras förhärskande synder. Hans predikningar var klara, tydliga och överbevisande. Många fördes till ånger, och som bevis på deras ånger, blev de döpta av honom i Jordan. Detta var det nödvändiga arbetet, för att bereda väg för Kristi jordiska tjänst.    
Johannes Döparens arbete, och deras arbete, som i de sista dagarna går ut i Elias ande och kraft, för att väcka folk ur deras apati, är i många avseenden samma arbete. Hans arbete är en bild på det arbete, som måste göras i denna tid. Kristus skall komma den andra gången, för att döma världen i rättfärdighet. De Guds budbärare, som framför det sista varningsbudskapet till världen, skall bereda vägen för Kristi andra ankomst, liksom Johannes förberedde vägen för hans första ankomst. Under detta förberedelsearbete skall: "Varje dal... höjas, alla berg och höjder sänkas. Ojämn mark skall jämnas, kuperat land bli slät mark"; ty historien skall upprepas, och åter igen skall "HERRENS härlighet... uppenbaras, alla människor skall tillsammans se den. Ty HERRENS mun har talat."    
I denna tidsålder, strax före Kristi andra ankomst på himlens skyar, kallar Gud män, som vill förbereda ett folk till att stå på Herrens stora dag. Just ett sådant arbete, som Johannes gjorde, skall utföras i dessa sista dagar. Herren ger budskap till sitt folk genom redskap han har valt, och han vill att alla skall noga beakta de förmaningar och varningar han sänder. Budskapet, som föregick Kristi offentliga verksamhet, löd: Omvänd Er, tullare och syndare; omvänd Er, fariséer och sadducéer; "ty himmelriket är nära." Vårt budskap skall icke vara ett fredens och säkerhetens budskap. Som ett folk, som tror på Kristi snara framträdande, måste vi ha ett bestämt budskap att förmedla: "Så bered dig, Israel, att möta din Gud."    
Vårt budskap måste vara lika direkt som Johannes' var. Han tillrättavisade kungar för deras syndighet. Trots den fara hans liv råkade in i, lät han aldrig sanningen bli slö på sina läppar. Vårt arbeta i denna tid måste utföras lika trofast.    
Se på den bild världen uppvisar i dag. Oärlighet och bedrägeri, våld och blodsutgjutelse ses överallt. Änkor och faderlösa berövas ofta allt de har. Teatern, galoppbanan och tvivelaktiga nöjen av alla slag är stora folkskaror upptagna av. I många kyrkor har synder blivit moderna. Dessa täcks över och ursäktas. Gemenskapens högra hand räcks ut till just de personer, som inför falska teorier och åsikter. Det värnas inte längre om de riktiga principerna. När man får råd och tillrättavisningar, reagerar inte längre samvetet. Man tar inte emot budskap om att ångra sin synd.    
I denna tid, med ett nästan allmänt avfall, kallar Gud på sina budbärare att förkunna hans lag i Elias ande och kraft. Liksom Johannes Döparen, som förberedde ett folk till Kristi första ankomst, riktade deras uppmärksamhet på de tio buden, ligaså skall vi ge budskapet utan någon otydlig klang: "'Frukta Gud och ge honom äran, ty stunden för hans dom har kommit." Med det allvar, som utmärkte Elia-profeten, och Johannes Döparen, skall vi kämpa, för att bana väg för Kristi andra ankomst. Beslutsamhet, självförnekselse och helgade ansträngningar är nödvändiga från envar medarbetare. Vakenhet och helig iver måste tillämpas i stället för ointresserad likgiltighet. Bönefyllda och allvarliga vädjanden, som kommer från ett hjärta genomsyrat av den Ande och anda, som drev Elia, kommer att överbevisa den i hjärtat uppriktige.     
 "Gå därför ut och gör alla folk till lärjungar! Döp dem i Faderns och Sonens och den helige Andes namn och lär dem att hålla allt vad jag har befallt er. Och se, jag är med er alla dagar intill tidens slut."     
 "Se, jag kommer snart och har min lön med mig för att ge var och en efter hans gärningar. . . . Han som betygar detta säger: 'Ja, jag kommer snart.' Amen, kom, Herre Jesus!"<br>Fru E. G. White